ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/13197/25

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Кальника В.В., Чепурнова Д.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.05.2026 року у справі №160/13197/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення № 9 від 13.05.2017 р. про відмову в поновленні виплати пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 в порядку передбаченому ст. 27, 28, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», поновити виплату пенсії за віком з 10.03.2012 р., виплатити компенсацію втрати частини доходу з 10.03.2012 р., виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивачка звернулась до відповідача із заявою про поновлення та виплату пенсії на поточний рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк», втім, за наслідком розгляду її заяви відповідач відмовив у поновленні пенсії з підстав наявності рішення, яким в частині позовних вимог щодо поновлення та виплати ій пенсії було скасовано. Позивачка вважаючи таке рішення протиправним та таким що підлягає скасування, звернулась до суду із цим позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.05.2026 року у справі №160/13197/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення №9 від 13.05.2017 р. про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 04.05.2017 р., з урахуванням наданої оцінки у цьому судовому рішенні. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , який виданий органом 2ISR, 05.03.2018 р., яка постійно проживає в Ізраїлі.
Постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 12.08.2016 р. у справі №208/1561/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпродзержинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області задоволено, а саме:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпродзержинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо не взяття на облік та не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язано Дніпродзержинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області взяти на облік, перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_3 з 10.03.2012 р. в розмірах згідно діючого законодавства, як непрацюючому пенсіонеру з надбавкою як дитині війни.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2017 р. у справі №208/1561/16-а апеляційну скаргу Дніпродзержинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області задовольнено частково. Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.08.2016 р. - скасовано в частині визнання протиправною бездіяльності Дніпродзержинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо непоновлення виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання Дніпродзержинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 10.03.2012 р. в розмірах згідно діючого законодавства, як непрацюючому пенсіонеру з надбавкою як дитині війни та в цій частині позовних вимог відмовити. В іншій частині постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.08.2016 р. залишено без змін.
Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 10.10.2018 р. у справі №208/2383/17 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.
20 лютого 2025 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила:
1. Повідомити про стан постанови Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2012 р. та постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.08.2016 р. по справі №208/1561/16-а;
2. Надіслати довідку про нараховану та фактично виплачену пенсію ОСОБА_1 за період з 10.03.2012 р. по лютий 2025 року; 
3. Надіслати виписку з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з 10.03.2012 р. по лютий 2025 року з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії з врахуванням всіх законодавчих актів та постанов КМУ щодо перерахунку пенсій; 
4. Виплатити компенсацію втрати частини доходу за весь період невиплати пенсії з 10.03.2012 р.;
5. Пенсію виплачувати в АТ «Ощадбанк» відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам. 
До заяви було додано заяву АТ «Ощадбанк» від 18.02.2025 р.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 20.03.2025 р. №0400-010307-8/57042 на звернення представника позивача від 20.02.2025 р. повідомило, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2017 р. у справі №208/1561/16-а скасовано рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.08.2016 р. по справі №208/1561/16-а в частині визнання протиправною бездіяльність Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_4 та зобов`язання перерахувати та поновити виплату пенсії за віком з 10.03.2012 р. в розмірах згідно діючого законодавства, як непрацюючому пенсіонеру з надбавкою, як дитині війни. Враховуючи викладене, було прийнято рішення від 13.05.2017 р. за №9 про відмову у поновленні пенсії за віком з 10.03.2012 р. згідно заяви від 04.05.2017 р.
Згідно із рішенням Заводського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 13.05.2017 р. №9, відмовлено ОСОБА_1 в поновленні пенсії за віком з 10.03.2012 р. згідно заяви від 04.05.2017 р.
У вказаному рішення зазначено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2017 р. у справі №208/1561/16-а скасовано постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.08.2016 р. по справі №208/1561/16-а в частині визнання протиправною бездіяльність Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо непоновлення виплати пенсії ОСОБА_4 та зобов`язання перерахувати та поновити виплату пенсії за віком з 10.03.2012 р. в розмірах згідно діючого законодавства, як непрацюючому пенсіонеру з надбавкою, як дитині війни.
Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
За змістом статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової чи тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до статті 25 Конституції України зазначено, що Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
Таким чином, кожен громадянин України має право на вільний вибір свого місця проживання, в тому числі й за кордоном зі збереженням всіх конституційних прав, в тому числі й право на соціальний захист, що включає право на забезпечення громадянина у старості.
Виходячи з наведених законодавчих норм, особа, яка постійно проживає в Ізраїлі, у разі наявності громадянства України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.
В своєму рішенні від 07.10.2009 року №25-рп/2009 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, речення другого статті 51 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
В пункті 3.3 рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року вказано, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення України з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи з правової соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.
Таким чином, право громадянина України на призначення та отримання пенсії за віком не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).
Судовим розглядом встановлено, що виплата ОСОБА_1 пенсії за вислугу років була припинена, у зв`язку з виїздом з України до Ізраїлю на постійне місце проживання.
27.03.2012 р. позивачка звернулась до відповідача з заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в поновлені виплати пенсії відмовило.
Не погодившись із зазначеною відмовою пенсійного органу, позивачка звернулась до суду з позовом. 
Постановою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 12.08.2016 р. у справі №208/1561/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпродзержинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області задоволено, а саме:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпродзержинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо не взяття на облік та не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язано Дніпродзержинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області взяти на облік, перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_3 з 10.03.2012 р. в розмірах згідно діючого законодавства, як непрацюючому пенсіонеру з надбавкою як дитині війни.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2017 р. у справі №208/1561/16-а апеляційну скаргу Дніпродзержинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області задовольнено частково. Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.08.2016 р. - скасовано в частині визнання протиправною бездіяльності Дніпродзержинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо непоновлення виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання Дніпродзержинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 10.03.2012 р. в розмірах згідно діючого законодавства, як непрацюючому пенсіонеру з надбавкою як дитині війни та в цій частині позовних вимог відмовити. В іншій частині постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.08.2016 р. залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 р. в справі №815/1226/18 суд зазначив, що пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.
Водночас відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України (254к/96-ВР) положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.
Велика Палата Верховного Суду також окрему увагу звертає на рішення ЄСПЛ від 07.11.2013 р. у справі «Пічкур проти України» (заява № 10441/06), у якому було встановлено порушення Україною статті 14 у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Проте, сам факт прийняття Конституційним Судом України Рішення від 07.10.2009 р. №25-рп/2009 та рішення ЄСПЛ у справі «Пічкур проти України» не забезпечує необхідної правової визначеності, яка є головною умовою дії «презумпції знання закону», тим більше коли мова йде про літню людину, яка проживає в іншій країні, тобто поза інформаційним полем України.
Саме з метою забезпечення правової визначеності Конституційний Суд України у своєму рішенні звернув увагу Верховної Ради України на необхідність внесення відповідних змін до законодавства, які до цього часу не були внесені.
Водночас відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвело до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.
Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що у спірних правовідносинах відповідачем не наведено жодних доказів того, що: відповідачем або іншими суб`єктами владних повноважень України розроблялися та були прийняті акти, спрямовані на врегулювання ситуації, яка виникла після винесення рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. у справі № 25-рп/2009; наявна вина позивачки у припиненні виплати пенсії; підстава, яка зумовила припинення пенсії, була правомірною (конституційною); існують положення закону, який зобов`язує позивачку вживати будь-які дії (подавати заяви, ініціювати позови до суду тощо) для поновлення виплати пенсії, виплата якої була їй припинена Пенсійним фондом України саме на підставі, яка в подальшому була визнана компетентним органом (Конституційним Судом України) неконституційною.
Наведе, за висновком Великої Палати Верховного Суду, свідчить про те, що така поведінка держави в особі її компетентних органів по відношенню до пенсіонерів, які є громадянами України та проживають за межами України, не відповідає принципу належного врядування, зміст якого розкритий у багатьох рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у рішенні від 20.01.2012 р. у справі «Рисовський проти України». Очевидно, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. у справі № 25-рп/2009 державні органи, відповідальні за його виконання, не діяли вчасно та послідовно.
У зв`язку з чим, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачці після 07.10.2009 р. свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивачки на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України.
Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 р. у справі №25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.
Аналогічні висновки застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду від 30.07.2020 р. у справі №802/798/18-а, від 24.09.2020 р. у справі № 0240/3646/18-а, від 24.09.2020 р. у справі № 806/1754/18, від 16.03.2023 у справі № 420/7835/19, від 09.12.2024 у справі № 360/777/23, які в силу ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для врахування при розгляді даної справи.
Враховуючи те, що нарахування пенсії покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, не проведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачці свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права позивача на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного рішення Конституційного Суду України.
Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Суд апеляційної інстанції враховує, що пункти 1.1, 1.5 Порядку №22-1 визначають можливість подання заява про поновлення виплати пенсії як особисто пенсіонером так і його уповноваженим представником. 
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №9 від 13.05.2017 р про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 04.05.2017 р., з урахуванням наданої оцінки у цьому судовому рішенні.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.05.2026 року у справі №160/13197/25- залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя В.В. Кальник 

суддя Д.В. Чепурнов