Справа № 159/5112/26
Провадження № 2/159/2929/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Денисюк Т.В.
з участю секретаря судового засідання Пустової А.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

У серпні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №1663-2075 від 18.02.2026 в розмірі 38488 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за умовами укладеного в електронній формі кредитного договору №1663-2075 від 18.02.2026, позивач відкрив відповідачу кредитну лінію на суму 13600 гривень, строком на 365 днів, із застосуванням стандартної процентної ставки за користування коштами - 1,00% в день, також сторонами погоджена комісія за надання кредиту в розмірі 15% від суми кредиту.
Відповідач скористалася кредитними коштами, зобов`язання в частині внесення обов`язкового щомісячного платежу не дотрималася. Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути нараховану станом на 17.06.2026 заборгованість за тілом кредиту — 13600 грн, за процентами — 16048 грн, за комісією — 2040 грн та за ст.625 ЦК України — 6800 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору та правничої допомоги.
14.08.2026 суд відкрив провадження у справі, на підставі пункту 1 частини шостої статті 19, частини першої статті 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначив проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановив сторонам строк для подання заяв по суті. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно із позовною заявою подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. У відзиві на позов визнала лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13800 грн, вимоги щодо стягнення нарахованих відсотків, штрафів та пені вважає неспівмірними, просила у їх стягненні відмовити, або зменшити розмір. Окрім того відповідач заперечила проти розміру заявлених до стягнення судових витрат, просила застосувати приписи ст.141 ЦПК України щодо стягнення у разі часткового задоволення позову судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на скрутне матеріальне становище в сім`ї, перебування на утриманні малолітньої дитини, вагітність, відсутність доходу окрім щомісячної соціальної допомоги на дитину до трьох років, просила розстрочити виконання судового рішення на 12 місяців.
Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК).
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України) – 16.09.2026.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
18.02.2026 після верифікації за персональними даними ОСОБА_1 зареєструвала на сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс» особистий кабінет, і використовуючи електронний підпис у виді одноразового ідентифікатора А6964 підтвердила обізнаність із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «MiniKasa», після чого сторони уклали в електронній формі Договір про відкриття кредитної лінії №1663-2075.
Відповідно до пункту 2.2 договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку, передбаченому цим договором.
За умовами договору:
- дата видачі кредиту 18.02.2026 (п.4.2);
- сума кредиту 13600 гривень (п. 4.1);
- мета отримання кредиту - для задоволення особистих потреб позичальника (п. 2.3);
- базовий період користування кредитом - 30 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг кожного наступного базового періоду починається з наступної дати за датою закінчення попереднього базового періоду, крім наступного випадку: якщо у поточному базовому періоді позичальник не має заборгованість зі сплати процентів, комісії та суми кредиту (тобто позичальник здійснив дострокове повернення кредиту) перебіг базового періоду припиняється в дату повного виконання грошових зобов`язань. Якщо у позичальника відсутня будь-яка заборгованість за договором, то в дату отримання позичальником додаткових грошових коштів у кредит (п.4.5) починається перебіг нового базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії Договору (п. 4.8);
- строк кредитування - 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику; дата повернення кредиту 17.02.2027 (п. 4.14);
- кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника (п. 4.6);
- стандартна процентна ставка: 1,00% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього Договору. В цей період можливе використання Позичальником права користування Кредитом за Промо-ставкою та/або Зниженою та/або Пільговою процентною ставкою; 0,74% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше) (п. 4.10),
- комісія за видачу кредиту становить 15% від суми виданого кредиту (п.4.11),
- знижена процентна ставка 1 % в день за кожен день користування кредитом до 180 днів, є заохоченням за сумлінне виконання умов договору (п.10.1);
Позичальник зобов`язалася сплачувати проценти за користування кредитом не пізніше останнього дня кожного базового періоду (п. 4.9) згідно з графіком платежів.
Умовами договору передбачене нарахування процентів на підставі ст. 625 ЦК України у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту (п.8.2), а також передбачене нарахування штрафу за порушення позичальником умов договору (п.8.3).
18.02.2026 ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на виконання умов договору перерахувало через платіжну систему «EasyPay» на платіжну карту відповідача № НОМЕР_1 кошти в розмірі 13600 гривень (довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс, інформація ТОВ «ФК «Контрактовий дім» № 588961-1757830305-18062026 від 18.06.2026). 
Згідно з наданим позивачем розрахунком, відповідач платежів на погашення кредиту не вносила. 
Розмір обрахованої позивачем заборгованості становить: 13600 грн тіло кредиту, 16048 грн проценти, 2040 грн комісія, 6800 грн за ст.625 ЦК України.
Скерована на адресу відповідача вимога позивача про усунення порушень умов договору №1663-2075 залишена без реагування.
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Позов необхідно задовольнити частково з таких мотивів.
Згідно зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ст.207 ЦК України).
В силу статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі – Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
У постанові від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19 Верховний Суд сформував висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора.
Суд встановив, що кредитний договір, про який йдеться у справі, за формою відповідає вимогам законодавства, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором. ОСОБА_1 при укладенні договору пройшла ідентифікацію, погодилася на запропоновані умови кредитування і скористалася кредитом, який перерахований на її картковий рахунок.
Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідач ОСОБА_1 факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів в розмірі 13600 грн не заперечила.
При вирішенні питання розміру заборгованості суд враховує таке.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору ( частина перша – четверта статті 1056-1 ЦК України).
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК).
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Позивач довів суду виникнення у відповідача зобов`язання повернути кредит в розмірі 13600 гривень. Відповідач позов в частині стягнення суми основного боргу визнала, доказів повного чи часткового виконання кредитних зобов`язань суду не надала, тому позов цій частині є підставним.
Окрім тіла кредиту, до стягнення заявлені проценти за користування кредитом, нараховані в межах строку кредитування за 118 календарних днів за процентною ставкою 1% в день, як передбачено кредитним договором.
Заявлені позивачем до стягнення проценти в розмірі 16048 грн нараховані правильно в межах обумовленого сторонами строку кредитування (13600 грн х 1% х 118 днів), із застосуванням погодженої процентної ставки, що відповідає приписам статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», відтак вимога про стягнення процентів в заявленому розмірі є також правомірною.
Відповідач не здійснювала платежів на повернення кредитної заборгованості.
Доводи відповідача щодо несправедливості нарахованих процентів, розмір яких значно перевищує суму заборгованості за кредитом не заслуговують на увагу з огляду на таке.
У частині третій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Така компенсація може застосовуватися у випадку невиконання зобов`язання, однак не може застосовуватися за відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання.
Разом з тим, проценти відповідно до статей 1048, 1056-1 ЦК України є платою за користування кредитними коштами та нараховуються в межах строку дії кредитного договору незалежно від його виконання.
Оскільки нараховані відповідно до статей 1048, 1056-1 ЦК України проценти за користування кредитом не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», на думку суду відсутні підстави для визнання умов кредитного договору в частині передбачених процентів за користування кредитом, несправедливими.
Підписуючи договір, відповідач погодилася з розміром процентів за користування кредитними коштами, які передбачені умовами цього договору.
Суд звертає увагу на те, що жодних доказів укладення кредитного договору поза волею ОСОБА_1 матеріали справи не містять, отримання кредитних коштів відповідач не заперечує, позовні вимоги визнає частково.
Також правомірною є вимога позивача про стягнення з відповідача одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 2040 грн, яка передбачена п.4.11 Договору і включена до загальних витрат.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Наведене узгоджується з правовим висновком, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.
Отже, відповідно до наведених положень вказаного Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням кредиту.  Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору.
Сплата комісії передбачена умовами кредитного договору, є складовою загальних витрат за кредитом, відповідач при укладенні кредитного договору погодилася її сплатити, проте зобов`язання не виконала.
Кредитний договір відноситься до оспорюваних договорів.
Відповідач у судовому порядку кредитний договір не оспорювала, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України цей правочин є правомірним, а нарахована комісія підлягає сплаті. 
Що стосується вимог позивача про стягнення 6800 грн за порушення виконання грошового зобов`язання на підставі ст.625 ЦК України, то суд відмовляє у їх стягненні. 
Відповідно до ч.4 ст.14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 на території України введений воєнний стан.  В подальшому він неодноразово продовжувався та діяв як на час укладення спірного договору позику, так і на час розгляду цієї справи.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оскільки відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії на території України воєнного стану, вона звільняється від відповідальності за порушення грошового зобов`язання визначеної ст.625 ЦК України.
Підсумково, загальний розмір задоволених позовних вимог складає: 13600 грн тіла кредиту, 16048 грн проценти, 2040 грн комісія, всього 31688 грн.
Відповідач доказів належного виконання кредитних зобов`язань чи контррозрахунок заборгованості не надала.
Судові витрати.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги задоволені 82,33%, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 2191,95 гривень (2662,40х82,33%).
До судових витрат також відносяться витрати на правничу допомогу (ст.133 ЦПК України).
Позивачем заявлено до стягнення 9846 грн витрат на правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат позивач надав копію договору про надання професійної правничої допомоги від 28.07.2026, укладеного з Адвокатським об`єднанням «Правовий Баланс», рахунок-фактуру від 03.08.2026 з переліком наданих послуг.
Відповідач заперечила зазначений розмір витрат, просила застосувати приписи ст.141 ЦПК України щодо стягнення у разі часткового задоволення позову судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати на професійну правничу допомогу несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами (ст.133, ст. 141 ЦПК України)
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 227/2301/21 містяться правові висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.
Обсяг і розмір витрат на правничу допомогу входить в предмет доказування.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Однак для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18)
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Крім того, відповідно до статті 137 ЦПК України суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони за критерієм співмірності із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі визначених у ст.137, 141 ЦПК України критеріїв.
Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). 
Суд вважає, що до відшкодуванню підлягають лише послуги щодо складання позовної заяви, оскільки включені у рахунку-фактурі до відшкодування послуги з аналізу документів для підготовки позовної заяви, на переконання суду відносяться до робіт по складанню позовної заяви, ціна якої визначена у розмірі 6017 грн. 
Враховуючи характер спірних правовідносин, малозначність справи, розмір заявленої кредитної заборгованості, часткове задоволення позову, обсяг правничої допомоги, яка реально та фактично була необхідною для захисту інтересів позивача, суд враховує подані відповідачем заперечення в порядку ч.5 ст. 137 ЦПК України, і вважає необхідним застосувати приписи частини другої статті 141 ЦПК України та стягнути з відповідача 4953,80 гривень витрат на правничу допомогу (6017х82,33%), що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог, відповідає принципам розумності та справедливості. 
Щодо розстрочення виконання судового рішення
Відповідно до ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Розстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду сплати загальної суми боргу частинами. Надання розстрочки судом полягає у визначенні розміру щомісячних платежів з метою погашення усієї суми боргу, визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку сплати останнього платежу на підставі розстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо розстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; суми щомісячного платежу, наявність яких має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування та сума щомісячних платежів знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Суд встановив, що відповідач виховує малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вагітна другою дитиною. Згідно з витягом з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу) середній місячний дохід ОСОБА_1 в 2026 році становить 8647 грн. 
Враховуючи зазначене, суд вважає можливим для належного виконання судового рішення і дотримання балансу інтересів усіх учасників суспільних відносин розстрочити відповідачці виконання судового рішення, однак не на дванадцять місяців, як просить відповідач, а на шість місяців після набрання рішенням законної сили.
Керуючись статтями 12, 13, 19, 76-81, 141, 247, 265, 267, 268, 274 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 3, 6, 207, 263, 530, 536, 626-628, 639, 1046-1048, 1050 Цивільного кодексу України, Законом України «Про споживче кредитування», суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1663-2075 від 18.02.2026 в розмірі 31688 (тридцять одна тисяча шістсот вісімдесят вісім) гривень, з них: 13600 гривень заборгованості за тілом кредиту, 16048 гривень заборгованості за нарахованими процентами, 2040 гривень комісія.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» 2191 (дві тисячі сто дев`яносто одну) гривню 95 копійок сплаченого судового збору та 4953 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 80 копійок витрат на правничу допомогу.
Розстрочити виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованості за кредитним договором №1663-2075 від 18.02.2026 в розмірі 31688 грн, судового збору в розмірі 2191,95 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 4953,80 грн на 6 (шість) місяців після набрання рішенням законної сили, щомісячними платежами відповідно по 6472 (шість тисяч чотириста сімдесят дві) гривні 30 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», адреса: м.Київ, б-р Лесі Українки, 26, офіс 407, код ЄДРПОУ: 38548598.
Відповідач — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 . 
Повне судове рішення складене 16.09.2026.

Головуючий: | Т. В. ДЕНИСЮК