П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5787/25 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Заброцька Людмила Олександрівна 
Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю. 
10 серпня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сторчака В. Ю. 
суддів: Граб Л.С.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та рішення протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та рішення протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної стягнення "сувора догана" у формі усного рішення від 07.02.2025, оголошеного начальником штабу - заступником командира військової частини НОМЕР_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.03.2024 № 106 "Про підсумки стану військової дисципліни в лютому 2025 року та заходи щодо її зміцнення", в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді старшого офіцера відділення комунікацій військової частини НОМЕР_1 .
В період з 03.02.2025 по 20.02.2025 позивач знаходився у пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується витягами з наказів (по стройовій частині) від 04.02.2025 № 36 та від 19.02.2025 № 51.
Під час перебування у пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 позивач проходив з 07.02.2025 по 09.02.2025 амбулаторне лікування, а з 09.02.2025 по 18.02.2025 проходив курс стаціонарного лікування в медичній роті в/ч НОМЕР_1 .
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.02.2025 № 51 позивачу надано відпустку на 15 діб з 20 лютого по 08 березня 2025 року.
З 05.03.2025 року по 28.03.2025 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Вінницький обласний клінічний ендокринологічний центр Вінницької обласної Ради», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №1128.
Як зазначає позивач, під час перебування у відпустці, 03.03.2025 року, в ході телефонної розмови з товаришами по службі, йому стало відомо, що за розпорядженням від 07.02.2025 начальника штабу - заступника командира в/ч НОМЕР_2 до нього було застосоване дисциплінарне стягнення "сувора догана".
З метою отримання підтвердження зазначеної інформації позивач 05.03.2025 звернувся з заявою на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , однак, відповіді на вказану заяву не отримав.
В подальшому на адвокатський запит від 26.03.2025 №03-Т/2025 військовою частиною НОМЕР_1 листом від 01.04.2025 № 1579/5/4204 було повідомлено, що на підставі порушень, які містили у собі систематичний характер зі сторони майора ОСОБА_1 , начальником штабу - заступником командира військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення, за ігнорування наказів начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 та неналежне виконання функціональних обов`язків, у відповідності до статті 35 Закону України від 24.03.1999 №548-XIV, статті 45 Закону України від 24.03.1999 №551-XIV, усно, у присутності начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 та начальника групи комунікації військової частини НОМЕР_1 , 07.02.2025 на території основного командного пункту військової частини НОМЕР_1 було доведено особисто до майора ОСОБА_1 про накладення на нього дисциплінарного стягнення "сувора догана". В подальшому дане дисциплінарне стягнення було обліковано, а саме відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2025 № 106, у зв`язку із порушенням вимог законодавства, за ігнорування наказів начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 07.02.2025 на майора ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана".
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( з основної діяльності) від 01.03.2024 №106 « Про підсумки стану військової дисципліни в лютому 2025 року та заходи щодо її зміцнення» пунктом 1 констатовано, що «За ігнорування наказів начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 та неналежне виконання службових обов`язків рішенням начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_3 07.02.2025 на майора ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення "СУВОРА ДОГАНА". З метою запобігання подібним випадкам в майбутньому, наказано: Контроль за виконання наказу покласти на начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 ( пункт 3 ). Наказ довести до особового складу частини, що його стосується ( пункт 4 ).
Не погоджуючись з діями та рішенням відповідача щодо накладення дисциплінарного стягнення "сувора догана", позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 5 розділу І Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Частиною третьою статті 5 розділу І Дисциплінарного статуту визначено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту (стаття 7 розділу І Дисциплінарного статуту).
Згідно з частиною 1 ст. 45 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Пунктом «в» частини 1 ст. 48 Дисциплінарного статуту визначено, що військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: сувора догана.
Статтями 54 та 55 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту визначено, що командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу). Командир бригади (полку, корабля 1 рангу) має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а"-"ґ", а також пунктами "д"-"ж" (до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) статті 48 цього Статуту.
Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Згідно з приписами ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Положеннями статей 97 та 98 Дисциплінарного статуту визначено, що про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Згідно з приписами статті 104 розділу IV Дисциплінарного статуту, що регламентує облік заохочень та дисциплінарних стягнень, безпосередні командири зобов`язані доповідати по команді про заохочення та дисциплінарні стягнення: щодо військовослужбовців молодшого та старшого офіцерського складу - командирам військових частин – щотижня ( пункт «б» ).
Положеннями статей 105 та 106 Дисциплінарного статуту передбачено, що облік заохочень та дисциплінарних стягнень ведеться в усіх підрозділах (від роти і вище) та військових частинах. Усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту). У разі зняття дисциплінарного стягнення у службовій картці військовослужбовця в розділі "Стягнення" робиться запис - коли й ким стягнення знято. Якщо накладені на військовослужбовця такі дисциплінарні стягнення, як зауваження, догана і сувора догана, після закінчення року після їх накладення не були зняті і він не вчинив за цей час іншого правопорушення, за яке був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, у відповідній графі розділу "Стягнення" робиться запис про зняття стягнення у зв`язку із закінченням строку.
Судом встановлено, що начальником штабу - заступником командира військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення, за ігнорування наказів начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 та неналежне виконання функціональних обов`язків, у відповідності до статті 35 Закону України від 24.03.1999 №548-XIV, статті 45 Закону України від 24.03.1999 №551-XIV, усно у присутності начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 та начальника групи комунікації військової частини НОМЕР_1 , 07.02.2025 на території основного командного пункту військової частини НОМЕР_1 було доведено особисто до майора ОСОБА_1 про накладення на нього дисциплінарного стягнення "сувора догана".
В подальшому, дане дисциплінарне стягнення було обліковано, а саме відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2025 № 106, у зв`язку з порушенням вимог законодавства, за ігнорування наказів начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_1 07.02.2025 на майора ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана".
Не заперечуючи право командира притягувати до дисциплінарної відповідальності без проведення службового розслідування та накладати дисциплінарне стягнення усно, яке оголошується військовослужбовцю особисто, суд зауважує, що накладати дисциплінарне стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту (стаття 7 розділу І Дисциплінарного статуту). При цьому, безпосередні командири зобов`язані доповідати по команді про заохочення та дисциплінарні стягнення: щодо військовослужбовців молодшого та старшого офіцерського складу - командирам військових частин – щотижня ( пункт «б» ). І у тижневий строк застосоване дисциплінарне стягнення має бути занесено до службової картки військовослужбовця. При цьому, під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Водночас, суду не надано доказів, що безпосереднім командиром - начальником штабу - заступником командира військової частини ( як про це зазначає відповідач в листі від 01.04.2025 31579/5/4204 ) в тижневий строк була надана доповідь командиру військової частини НОМЕР_1 , як і не надано доказів занесення у тижневий строк застосованого дисциплінарного стягнення до службової картки військовослужбовця ( позивача ). При цьому, не надання відповідачем суду службової картки військовослужбовця ОСОБА_1 з облікованою відповідною інформацією унеможливлює встановлення, в чому полягає порушення позивачем військової дисципліни.
Суд обгрунтовано не взяв до уваги посилання відповідача на рапорт начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 та рапорт начальника відділення комунікації військової частини НОМЕР_1 , як доказ накладення дисциплінарного стягнення усно та доповіді командиру військової частини про застосоване дисциплінарне стягнення, оскільки такі рапорти датовані 31.03.2025 та 01.04.2025, в той час як мова в них йде про події 07.02.2025 року.
Крім того, такі рапорти сформовані вже після так званого обліку дисциплінарного стягнення, яке, як зазначає відповідач, було здійснено відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2024 №106 ( у відзиві зазначено наказ від 01.03.2025 року).
Суд вірно наголосив, що облік накладеного дисциплінарного стягнення шляхом подальшого видання наказу командиром військової частини не передбачений жодною нормою, що регламентує спірні правовідносини.
Таким чином, оскільки відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують недотримання позивачем військової дисципліни, неналежне виконання ним службових обов`язків, на підставі чого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення “сувора догана”, як і не надано доказів застосування такого стягнення саме 07.02.2025, доведення до позивача, в чому полягає порушення ним військової дисципліни, а також доказів належного обліку застосованого дисциплінарного стягнення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії відповідача щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення "сувора догана" у формі усного рішення від 07.02.2025 є протиправними. Відтак, наказ командира військової частини НОМЕР_1 ( з основної діяльності ) № 106 від 01.03.2025 "Про підсумки стану військової дисципліни в лютому 2025 року та заходи щодо її зміцнення", в частині, що стосується ОСОБА_1 , підлягає скасуванню.
Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25.01.2024 у справі № 460/13859/21.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Щодо інших доводів скаржників, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року, в межах доводів апеляційної скарги відповідача відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий | | | Сторчак В. Ю.
Судді | | | Граб Л.С.    Матохнюк Д.Б.