Справа № 570/1390/26
провадження № 2-о/570/111/2026

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2026 року
Рівненський районний суд Рівненської області 
в особі судді Кушнір Н.В.,
з участю заявника ОСОБА_1 ,
заінтересованої особи ОСОБА_2 ,
секретаря судового засідання Полюхович М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ в порядку окремого провадження цивільного судочинства цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту реєстрації шлюбу,

у с т а н о в и в:

покликаючись на те, що у свідоцтві про одруження їх діда та баби - батьків їх померлого батька неправильно вказана дата народження діда, що позбавляє можливості оформити свої спадкові права після їх смерті, заявник у поданій до суду 20 березня 2026 року заяві просить встановити факт реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в Кіровському районному бюро ЗАГС 13 серпня 1960 року, актовий запис № 602.

У судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала.
Обґрунтовуючи вимоги, заявник зазначила, що вона є онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить частка квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.08.1994. Заявник та заінтересована особа у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Проте, постановою державного нотаріуса Рівненської державної нотаріальної контори Вікторії Гордійчук від 26.02.2026 їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документів, які б підтверджували родинний зв`язок між спадкодавцями - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (бабусею та дідусем заявника). Перешкодою для підтвердження шлюбу та родинних відносин є розбіжність у даті народження чоловіка: у повному витязі з ДРАЦС щодо актового запису про шлюб від 13.08.1960 дата народження ОСОБА_3 помилково вказана « ІНФОРМАЦІЯ_7 » замість правильної « ІНФОРМАЦІЯ_8 ». Встановлення даних фактів необхідно заявнику для реалізації її спадкових прав.
Заінтересована особа не заперечувала щодо задоволення заяви про встановлення юридичного факту, оскільки як і заявник є єдиними спадкоємцями своїх діда та баби.

Суд встановив такі обставини.
Заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 , батьками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 /свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 13.09.2023/.
Батько заявника ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_10 , батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 /.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 /свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 06.10.2025/.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_12 /свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 21.01.2026/.
Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 19 серпня 1994 року фонд державного комунального майна Рівненської міської ради народних депутатів посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Після смерті ОСОБА_3 07 листопада 2025 року Рівненською державною нотаріальною конторою Рівненської області заведена спадкова справа №502/2025 (номер у Спадковому реєстрі 74841755). Відповідно до матеріалів спадкової справи із заявами про прийняття спадщини за законом 30 січня 2026 року звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Крім цього, із заявою про прийняття спадщини за заповітом 20.11.2025 звернулася ОСОБА_7 .
26 лютого 2026 року державний нотаріус Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області Вікторія Гордійчук відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало спадкодавцю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , оскільки відсутні документи, які б підтверджували родинний зв`язок між ОСОБА_3 та ОСОБА_4  /постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії/.
Разом з тим, згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00056220885 від 30.01.2026 у відомостях про актовий запис від 13 серпня 1960 року дата народження ОСОБА_3 вказана ІНФОРМАЦІЯ_7 , що не відповідає дійсності.
Досліджені судом матеріали пенсійних справ померлих містять документи, де анкетні дані та дати народження особи зазначалися з аналогічними розбіжностями, проте приймалися державними органами як належні.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 (невістка), ОСОБА_8 (сестра померлого) та ОСОБА_9 (племінник) підтвердили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали як чоловік та дружина єдиною сім`єю до дня своєї смерті, виховали спільного сина ОСОБА_10 . Свідки пояснили, що під час переселення з Польщі дата народження ОСОБА_3 була помилково записана як ІНФОРМАЦІЯ_13 . Згодом він відновив первинні документи з польських архівів із правильною датою — 29.08.1935, на підставі чого отримав нові документи, проте зміни до актового запису про шлюб від 1960 року внесені не були.

Суд дійшов таких висновків.
Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. 
Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. 
Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Заявник скористався правовою допомогою.

Ч.2 ст.19 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного, позовного та окремого провадження. 
Згідно з ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. 
П.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) сформульовано висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21).

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 

Відповідно до п.4 ч.1 ст.315 ЦПК України до справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення відносяться справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу.
Згідно із ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.
Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях.
П.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачає, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, якщо в органах РАГСу не зберігся відповідній запис чи відмовлено у його відновленні, або він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту цивільного стану. Із заявами про встановлення факту реєстрації шлюбу може звернутися подружжя або кожен із них.

Предметом розгляду заяви є встановлення факту реєстрації шлюбу, який необхідний заявнику для оформлення спадщини, у заявника немає іншого шляху підтвердження родинних стосунків, окрім звернення до суду. Онуки є спадкоємцями за правом представлення (ст.1266 ЦК України) замість свого померлого батька, тому вони мають законний інтерес та право на звернення до суду,
Помилка у написанні дати народження спадкодавця, яка не відповідає його офіційним документам, призвела до труднощів в оформленні спадщини. 

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану», суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису та постановляє рішення про неправильність запису в акті громадянського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану, в порядку встановлення неправильності записів у актах громадянського стану до цих актів вносяться зміни щодо прізвища, імені, по батькові, коли були допущені помилки під час реєстрації акта або коли органами - реєстрації актів громадянського стану відмовлено у зміні запису, який провадився відповідно до положень про порядок зміни записів актів громадянського стану.

Так, помилка у написанні дати народження діда заявника, яка не відповідає його офіційним документам, призвела до труднощів у видачі свідоцтва про право на спадщину. Наявні неточності виникли не з його вини, а являються допущеними відповідними посадовими особами помилковими описками. Оскільки у суду не виникає сумнівів в доведеності даного факту, який має для особи юридичне значення, його встановлення необхідне заявнику для оформлення своїх спадкових прав, вимоги достовірно підтверджуються дослідженими судом доказами, тому заява заявника підлягає задоволенню, оскільки іншим чином встановити цей факт він не може.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася заявник як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, факти, викладені в заяві, які ніким з учасників справи не заперечуються, заява про встановлення факту породжує юридичні наслідки для заявника. 
Суд вважає, що встановлення юридичного факту, про який просить заявник, знайшов повне підтвердження в судовому засіданні і його об`єктивність не викликає в суду сумніву, враховуючи неможливість отримати заявником необхідних документів для реєстрації вказаного факту, суд вважає обґрунтованими доводи заявника і має підстави для задоволення заявлених вимог. 

У суду не виникає сумнівів в тому, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 одружилися в Кіровському районному бюро ЗАГС 13 серпня 1960 року, актовий запис № 602, де відомості про дату народження нареченного зазначені не у відповідності до його офіційних документів.

Разом з тим, заявник просить встановити факт реєстрації шлюбу, який і так є зареєстрованим (існує актовий запис № 602). Проблема полягає лише в помилці у даті народження діда всередині цього запису. Суди не встановлюють факти, які вже засвідчені відповідними державними органами. У цьому випадку потрібно встановлювати факт належності правовстановлюючого документа (п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України) - а саме, що свідоцтво про шлюб належить саме їх діду, ОСОБА_3 , попри помилку в даті народження.
Враховуючи, що розбіжність у даті народження спадкодавця унеможливлює підтвердження шлюбних відносин між ним та ОСОБА_4 в нотаріальному порядку, а іншим шляхом виправити помилку не уявляється можливим, суд вважає за необхідне захистити права заявника. Належність актового запису про шлюб саме спадкодавцю ОСОБА_3 та факт родинних відносин (шлюбу) між померлими повністю підтверджуються зібраними у справі письмовими доказами та показаннями свідків.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд повідомляє, що при ухваленні судом рішення відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту реєстрації шлюбу. 

Встановити факт, що ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_8 та помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , та ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_14 та померла ІНФОРМАЦІЯ_12 , перебували у родинних відносинах як чоловік та дружина.
Встановити факт належності ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_8 та помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00056220885 від 30.01.2026 (щодо актового запису від 13 серпня 1960 року), в якому дата народження чоловіка помилково вказана « ІНФОРМАЦІЯ_7 ».

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення виготовлене 01 липня 2026 року.

Суддя: Кушнір Н.В.