Справа № 158/2041/26
Провадження № 2/0158/998/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
/ЗАОЧНЕ/

16 липня 2026 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді – Корецької В.В.
за участю секретаря – Процик Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
в с т а н о в и в :
Адвокат Лягутко О.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі щ вересня 1983 року, який було розірвано на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.04.2026 року.
Зазначає, що під час шлюбу подружжя спільно набуто наступне майно: 1) житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га (кадастровий номер 0721855402:03:001:0177), яка розташована за адресою: Метельне, Луцького району Волинської області; 3) земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,1573 га (кадастровий номер 0721855402:03:001:0178), яка розташована за адресою: . Метельне, Луцького району Волинської області; 4) транспортний засіб марки «Ford Focus», 2010 року випуску; 5) трактор колісний ЮМЗ 6, 1981 року випуску.
В позасудовому порядку домовленості між сторонами про поділ спільного майна подружжя не досягнуто, однак на даний час між ними склався специфічний порядок користування спільним майно, а саме відповідач одноосібно контролює автомобіль та трактор, використовує для власних потреб. 
З врахуванням наведеного просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на наступне майно, що є спільною сумісною власністю подружжя: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га (кадастровий номер: 0721855402:03:001:0177), що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Метельне; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,1573 га (кадастровий номер: 0721855402:03:001:0178), розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Метельне. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на наступне майно, що є спільною сумісною власністю подружжя: транспортний засіб Ford Focus 2010 року випуску; трактор колісний ЮМЗ 6, 1981 року випуску.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.05.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
09.06.2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Лягутко О.Ю. у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.
Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відтак, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до статті 280 ЦПК України.
Всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи. 
Судом встановлено, що між сторонами 03.09.1983 року зареєстровано шлюб, який розірвано згідно з рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.04.2026.
Під час перебування у шлюбі сторонами набуто наступне майно:
- житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 19.07.2010 року /а.с.9-10/; 
- земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га (кадастровий номер: 0721855402:03:001:0177), розташована за адресою: Волинська область, Луцький (раніше Ківерцівський) район, с. Метельне, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №832889 /а.с.11/;
- земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,1573 га (кадастровий номер: 0721855402:03:001:0178), розташована за адресою: Волинська область, Луцький (раніше - Ківерцівський) район, с. Метельне, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №832890;
- транспортний засіб марки «Ford Focus», 2010 року випуску;
- трактор колісний ЮМЗ 6, 1981 року випуску.
За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).
Отже, набуте у період шлюбу майно є спільною сумісною власністю сторін.
Тлумачення норм статті 60 СК України дозволяє дійти висновку, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)).
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.
Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
Як слідує з матеріалів справи спірне майно придбане у шлюбі та належать обом з подружжя з часу його придбання.
Згідно із частинами 2, 3 статті 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. 
За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Суд звертає увагу на те, що у постанові Касаційного цивільного суду від 08 березня 2023 року у справі №307/2148/16-ц зазначено, що суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійсненний як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. При цьому Верховний Суд виходить із того, що у правовідносинах про поділ майна подружжя предметом доведення є факт перебування сторін у шлюбі та набуття ними спірного майна у період шлюбу, спільність набуття якого презюмується сімейним законодавством, а спростування такої презумпції та доведення такого спростування про набуття спірного майна за особисті кошти покладено на відповідача в силу закону, який має доводити належними та достовірними доказами.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті
6 Конвенції ЄСПЛ зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення.
Таким чином, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати пов`язанні зі сплатою судового збору у розмірі 2842,61 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 141, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України,
у х в а л и в :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на наступне майно, що є спільною сумісною власністю подружжя:
- житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га (кадастровий номер: 0721855402:03:001:0177), що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Метельне;
- земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,1573 га (кадаст- 
ровий номер: 0721855402:03:001:0178), розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Метельне.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на наступне майно, що є спільною сумісною власністю подружжя:
- транспортний засіб Ford Focus 2010 року випуску;
- трактор колісний ЮМЗ 6, 1981 року випуску.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2842 (дві тисячі вісімсот сорок два) грн. 61 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Ківерцівським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач – ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Представник позивача – адвокат Лягутко Олег Юрійович, адреса: м. Луцьк, вул. Лесі Українки, 10, оф. 21, Волинської області.
Відповідач – ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька