ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/4279/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, що полягають у невиплаті грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі – Постанова №153); зобов`язання здійснити нарахування та виплату грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої Постановою №153. 
Позов обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 22 лютого 2018 року був прийнятий на військову службу за контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на три роки. Після завершення первинного контракту його дію було продовжено ще на три роки. Надалі, в умовах дії воєнного стану контракт було продовжено повторно. Під час проходження військової служби брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та 23 серпня 2025 року при безпосередній участі у бойових діях під час захисту Батьківщини отримав тяжке вибухове поранення. Представник позивача через Міністерство оборони України направив на адресу Військової частини адвокатський запит, скаргу та заяву, в яких порушувалося питання щодо виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбаченої абзацами другим та четвертим пункту 4 Постанови №153. Однак, відповідач фактично відмовив у виплаті винагороди, посилаючись на те, що контракт позивача від 22 лютого 2018 року не є новим контрактом, укладеним під час воєнного стану, а його дія була лише автоматично продовжена відповідно до частини восьмої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
На переконання позивача, йому безпідставно відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди, тому він просив позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив позовні вимоги та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.36-38). В обґрунтування цієї позиції вказав, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 лютого 2018 року №49 позивача зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 . Зауважив, що відповідно до положень частини восьмої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого період (в тому числі воєнного стану) дія контракту продовжується (а не відбувається укладання нового контракту про проходження військової служби). Таким чином не може свідчити про початок або закінчення військової служби видання командиром Військової частини НОМЕР_1 наказу (по особовому складу) від 01 серпня 2022 року №307-РС про продовження дії контракту позивача понад встановлений строк до оголошення демобілізації. Також відповідач, покликаючись на пункт 6 телеграми Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 25 лютого 2025 року №116/14/17191, повідомив, що виданню командиром військової частини наказу про виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою №153, передує попередня перевірка законності нарахування вказаної виплати Військовою частиною НОМЕР_2 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), тож вимога про зобов`язання виплатити одноразову грошову винагороду є передчасною.
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що не є спірним.
22 лютого 2018 року позивач прийнятий на військову службу за контрактом строком 3 роки, що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_3 (а.с.16 зворот-20).
Як слідує з витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 лютого 2018 року №49 солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця за контрактом, призначеного наказом командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 27 лютого 2018 року №49-РС, який прибув з військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_1 , з 28 лютого 2018 року зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 і всі види забезпечення (а.с.48 зворот).
Відповідно до витягу з наказу командира ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу) від 01 серпня 2022 року №307-РС солдату ОСОБА_1 , відповідно до абзацу третього пункту 1 частини дев`ятої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ з 22 серпня 2022 року продовжено дію контракту понад встановлений термін на період до оголошення демобілізації (а.с.48).
Згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 від 04 лютого 2026 року №15952/ (а.с.14) ОСОБА_1 дійсно в період з 25 лютого 2022 року по 10 травня 2022 року, з 16 червня 2022 року по 27 червня 2023 року, з 03 липня 2023 року по 04 серпня 2023 року, з 05 серпня 2023 року по 07 серпня 2023 року, з 23 серпня 2023 року по 19 червня 2024 року, з 27 липня 2024 року по 20 грудня 2024 року, з 17 січня 2025 року по 19 січня 2025 року, з 17 квітня 2025 року по 10 червня 2025 року, з 16 червня 2025 року по 08 серпня 2025 року, з 18 серпня 2025 року по 22 серпня 2025 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Харківській області, Куп`янський район, Петропавлівська ОТГ.
З довідки про обставини травми від 29 серпня 2025 року №226/12/503А вбачається, що ОСОБА_1 23 серпня 2025 року під час виконання бойового завдання унаслідок скидання боєприпасів з безпілотного літального апарату по пункту дистанційного пілотування «Броня» роти безпілотних авіаційних комплексів 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 отримав вибухове поранення. Травматичний відрив лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини гомілки. Множинні сліпі вогнепальні осколкові поранення м`яких тканин обличчя, грудей зліва, передньої черевної стінки, обох плечей та передпліч, стегон та гомілок. 
Поранення не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком дій в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, не є наслідком навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. На момент отримання поранення перебував у засобах індивідуального захисту. Вищевказане поранення отримане під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану у районі населеного пункту Петропавлівка Куп`янського району, Харківської області та пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.15).
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 07 січня 2026 року №2026-0107-1138-1007-3 поранення ОСОБА_1 пов`язане із захистом Батьківщини, травма відноситься до тяжких (а.с.16).
Військова частина НОМЕР_1 листом від 06 березня 2026 року №354/фс, у відповідь на скаргу стосовно оформлення та подання документів для реалізації права військовослужбовця на отримання одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови №153, повідомила, що Військовою частиною НОМЕР_1 було проведено перевірку наявності підстав для оформлення та виплати даної винагороди та за результатом опрацювання матеріалів особової справи та службових документів встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом у 2018 році і безперервно проходить її по теперішній час. Оскільки останній прийнятий на службу за контрактом до введення воєнного стану, дія зазначеної постанови на нього не поширюється, а отже правові підстави для оформлення та подання документів з метою призначення одноразової грошової винагороди відсутні (а.с.9).
Не погоджуючись з відмовою відповідача у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 100 000 гривень, позивач звернувся до суду з даним позовом.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 1). Надалі відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено та такий правовий режим діє й на сьогодні.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон №2232-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
Частиною першою статті 4 Закону 2232-ХІІ передбачено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено пунктом першим статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-XII).
Відповідно до пункту 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінетом Міністрів України 11 лютого 2025 року прийнято Постанову №153 та затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі – Порядок).
Підпунктом 1 пункту 3 Постанови №153 (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до пункту 4 Постанови №153 громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант»;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання. 
Отже, із аналізу норм Постанови №153, слідує, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, зокрема, Збройних Сил, які на момент набрання чинності Постановою №153 (13 лютого 2025 року) у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн. У разі поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, винагорода виплачується в повному обсязі у разі, якщо військовослужбовець брав безпосередню участь у бойових діях строком менше шести місяців. Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 2025 року №942 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153» вказані умови для отримання винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах розповсюджуються також на військовослужбовців, які не досягли віку 25 років і були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу/або проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант»/ або проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій) не менше шести місяців сукупно.
Обов`язковою умовою для виплати винагороди є також та обставина, що вказані військовослужбовці не притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни.
Позивач є громадянином України, 22 лютого 2018 року уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на 3 роки, який було продовжено 22 серпня 2022 року (у віці 23 років), тобто до набрання чинності Постановою №153 під час воєнного стану. Не є спірною та обставина, що ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, про що відповідач видав довідку від 04 лютого 2026 року №15952/А. З серпня 2022 року (часу продовження контракту) по 13 лютого 2025 року тривалість безпосередньої участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій становить понад шість місяців. Крім того, позивач 23 серпня 2025 року отримав вибухове поранення, пов`язане із захистом Батьківщини у районі населеного пункту Петропавлівка Куп`янського району Харківської області під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії проти України, під час дії воєнного стану, під час виконання бойового завдання. Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності» стосовно ОСОБА_1 відомості про притягнення до кримінальної та адміністративної відповідальності відсутні (а.с.12 зворот). Матеріали справи не містять доказів притягнення його до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
Відповідач заперечує право позивача на отримання одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови №153, оскільки позивача було прийнято на військову службу за контрактом у 2018 році, тобто до початку введення в Україні воєнного стану – 24 лютого 2022 року.
Проте, ці доводи є неприйнятими, а відмова відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу зазначеної винагороди з цих підстав є протиправною, оскільки позивач в період дії воєнного стану з 22 серпня 2022 року продовжив дію контракту на проходження військової служби.
Норми Постанови №153 не містять положень, які б встановлювали обмеження щодо продовження контракту, врахування чи впливу попереднього проходження військової служби за контрактом на право особи на отримання одноразової грошової винагороди.
Право на отримання зазначеної виплати виникає у військовослужбовця з моменту виконання встановлених Постановою сукупності умов (зокрема, прийняття на військову службу під час дії воєнного стану, проходження військової служби у визначений період, безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях протягом встановленого строку отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) під час безпосередньої участі у бойових діях, відсутність дисциплінарних та інших правопорушень).
Більше того, тлумачення пункту 4 Постанови №153 у вузькому значені, тобто лише відносно осіб, які вперше були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, буде дискримінаційним відносно осіб, котрі станом на 24 лютого 2022 року вже перебували на військовій службі та у подальшому продовжили контракт на проходження військової служби.
Довільне трактування норм Постанови №153, суперечить принципу верховенства права, закріпленому у статті 8 Конституції України, та загальновизнаному правилу, що правові норми мають застосовуватися виключно у межах, передбачених їх змістом, без довільного розширення чи звуження їхньої дії. Будь-яке інше тлумачення, яке фактично позбавляє особу права, гарантованого державою, є неправомірним і порушує баланс між інтересами держави та правами громадянина.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що у разі неоднозначності правової норми перевага надається тлумаченню, яке забезпечує більш повну реалізацію прав особи. Це узгоджується з положеннями статті 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Статтями 1 та 2 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців – діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. 
Постановою Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі №240/4894/23 Верховний
Суд сформував правовий висновок, де наголосив, що принцип тлумачення закону на користь особи не передбачає ігнорування закону, але вказує на те, що в спірних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію закону, яка максимально захищає права та інтереси саме особи «у вагомих сумнівах - на користь людини».
Суд вважає, що беручи на себе зобов`язання щодо виплати винагороди відповідно до Постанови №153, держава прагнула підтримати тих, хто обрав контрактну службу у віці до 25 років та виконував бойові завдання за підвищеного ризику та навантаження в умовах воєнного стану.
Відтак, з огляду на викладене, оцінюючи правомірність дій відповідача з урахуванням принципу заборони дискримінації, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, та доходить висновку, що відмова у визнанні права позивача на отримання грошової винагороди за тривалість проходження служби, передбаченої Постановою №153, з підстав прийняття на військову службу у лютому 2018 року, тобто до початку введення в Україні воєнного стану – 24 лютого 2022 року, є протиправною. 
Також безпідставними є аргументи відповідача про передчасність вимог позову про зобов`язання військову частину виплати одноразову грошову винагороду до попередньої перевірки законності нарахування вказаної виплати Військовою частиною НОМЕР_2 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), оскільки ніщо не заважало здійснити внутрішні процедури під час розгляду заяви представника позивача.
Спір переданий на вирішення суду, тож відповідність поведінки відповідача критеріям правомірності на час розгляду справи у суді (законності та верховенства права) є завданням суду.
Даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з цим позовом, враховуючи, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень, відповідно до Постанови №153, не відповідають визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах та чинному законодавству, тому такі дії потрібно визнати протиправними.
За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, позовні вимоги зобов`язального характеру також підлягають до задоволення шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн гривень, відповідно до Постанови №153.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України суд у цій справі дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_7 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк