Справа № 484/2554/26 
Провадження № 2/484/1921/26 

Рішення
іменем України
(заочне)
27 липня 2026 року м. Первомайськ
Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: 
головуючого -судді Максютенко О.А., 
секретаря судового засідання – Завірюхи В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Перший відділ державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини
встановив
05.05.2026 року в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду її представник адвокат Доров А.О. із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Перший ВДВС у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про стягнення заборгованості та неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини.
В обгрунтування позовних вимог представник зазначив, що 10.04.2017 року позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розірвала шлюб із відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.04.2017 року у справі №484/711/17. Від цього шлюбу у них є двоє спільних дітей син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , які проживають разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка повністю матеріально утримує двох дітей. 10.04.2017 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було винесено рішення у справі №484/710/17, яким було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.03.2017 року, та досягнення старшою дитиною – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повноліття. Відповідно до рішення суду нею було отримано виконавчий лист по справі № 2/484/640/17, виданий 11.05.2017 року, про стягнення аліментів, який знаходився на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. У травні 2017 року державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області відкрито виконавче провадження №53959487. Однак, відповідач тривалий час будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_6 не надавав. Внаслідок невиконання відповідачем рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.04.2017 року по справі №484/710/17 (провадження №2/484/640/17) за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання дітей за період з «07» березня 2017 року по «01» березня 2025 року в розмірі 270886 грн. 93 коп., яку вона просить стягнути на її користь. Розмір заборгованості підтверджується копією довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 07.04.2026 №38895/5. Розмір заборгованості зі сплати аліментів, нарахований державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржувався. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно розрахунку неустойки (пені) за період з березня 2017 по лютий 2025 року неустойка за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей складає 79453,01 грн. Вказану суму пені позивачка також просить суд стягнути на свою користь з відповідача.
Ухвалою суду від 14.05.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у наданій справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
25.05.2026 року представник третьої особи Чувашова А.Ф. на адресу суду направила клопотання про розгляд справи за її відсутності, під час вирішення питання поклалась на розсуд суду.
18.06.2026 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Доров А.О. подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримує. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. 
Станом на день розгляду справи відповідачем відзиву та доказів суду не надано.
Сторонами не подано будь-яких інших заяв по суті справи, клопотань тощо. Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи.
Відповідачу було направлено копію позовної заяви разом з доданими до неї документами та запропоновано подати відзив і докази, однак у визначений судом строк такі документи суду не подані. Судові повідомлення та документи відповідачу надсилалися за адресою його зареєстрованого місця проживання, однак згідно з роздруківкою руху поштового відправлення через сервіс АТ «Укрпошта», відправлення повернуто відправнику у зв`язку з тим, що закінчено термін зберігання поштового відправлення та адресатом воно не отримано. Крім того, відповідач повідомлений про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади.
Враховуючи на відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку.
Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 10.04.2017 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було винесено рішення у справі №484/710/17, яким було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.03.2017 року, та досягнення старшою дитиною – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повноліття.
11.05.2017 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було видано виконавчий лист №2/484/640/17, який був пред`явлений на примусове виконання до Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
У травні 2017 року Першим відділом державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження №53959487. 
Відповідач не сплачував аліменти на утримання дитини, від виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.04.2017 року ухилявся, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.03.2025 року становить 270886 грн. 93 коп.
Як вбачається з довідки-розрахунок заборгованості по аліментам від 07.04.2026 №38895/5, виданої Першим відділом ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 53959487 розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на лютий 2025 року становить 270886 грн. 93 коп.
Згідно рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.02.2026 у справі №484/7109/25 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Первомайськ Миколаївської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23.04.2026 року, виданої головою квартального комітету м. Первомайська №48 ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають її діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Діти знаходяться на утриманні матері.
Відповідно до ст.3 Конвенції держави-учасниці зобов`язалися забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, і з цією метою вживати всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
При цьому, як зазначено в статті 27 міжнародного договору, саме батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку такої особи.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідач, достовірно знаючи про наявність судового рішення про стягнення аліментів, не виконує покладений на нього обов`язок по сплаті аліментів.
З постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.04.2025 року у виконавчому провадженні №53959487 вбачається, що виконавчий лист №2/484/640/17 виданий 11.05.2017 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області в зв`язку з відсутністю на відкритих в банківських установах грошових коштів, відсутності у боржника рухомого та нерухомого майна, на яке можна звернути стягнення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу. 
Більше на примусовому виконання вказаний виконавчий документ не перебував, що вказує про не виконання боржником в повному обсязі рішення суду від 10.04.2017 року у справі №484/710/17.
З огляду на зазначене, відсутність можливості у позивачки та третьої особи в примусовому порядку відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» стягнути заборгованість зі сплати аліментів за період з «07» березня 2017 року по «01» березня 2025 року в розмірі 270886 грн. 93 коп., тому суд дійшов висновку про стягнення вказаної заборгованості з відповідача на користь позивачки.
Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
З роз`яснень, викладених в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Тобто, обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається саме на боржника.
Судом не встановлено поважних причин несплати аліментів відповідачем, що свідчить про наявність його вини у виникненні заборгованості.
Оскільки відповідач знає про існування рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.04.2017 року, однак свідомо його не виконує, тому потрібно зробити висновок, що заборгованість виникла з його вини і не залежала від будь-яких непереборних обставин, що дає підстави для стягнення з Відповідача пені (неустойки). 
Неустойка (пеня) — це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові витрати неналежного боржника. Майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплати аліментів. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. 
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02.11.2016 року у справах № 6-1554 с16, від 16.03.2016 року у справі № 6-2589цс 15, від 03.02.2016 у справі № 6-1477цс15 та від 16.03.2016року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежуються тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувались аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. 
Тобто, формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості x 1%. З цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. 
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18, суд дійшов висновку, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Таким чином, відповідно до розрахунку заборгованості по пені за несплату аліментів загальна сума неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за період з березня 2017 по лютий 2025 року становить 79453,01 грн. 
Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. 
Згідно зі статтею 549 ЦКУ країни неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. За таких обставин пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). 
Чинним законодавством передбачена презумпція вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладається тягар доведення протилежного. Якщо відповідач не спростує належним чином обставин позову, передбачених статтею 196 СК України, то це є підставою для покладення відповідальності зі сплати відповідної неустойки. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №208/7353/16. 
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). 
Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61719815сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)). 
Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). 
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 181 СК України). 
Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. При застосуванні формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. 
Отже, оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" означає, що розмір пені не повинен перевищувати розміру заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61- 18434св21)).
Встановивши факт виникнення заборгованості по аліментам та наявність вини відповідача в цьому, суд прийшов до висновку про наявність у позивачки права на стягнення неустойки (пені) на підставі ст. 196 СК України.
Відповідно до ст. 20 СК України до вимог про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів позовна давність не застосовується.
Суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені, оскільки відповідач не надав жодних доказів на підтвердження поважності причин несплати аліментів у визначеному розмірі, доказів утворення заборгованості з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахуванням аліментів банком тощо. Відповідач є повнолітньою, працездатною особою, тощо. У суду відсутні відомості про наявність утриманців, інвалідності тощо.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Крім того, оскільки позов задоволено, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір. 
Керуючись ст.ст. 2,5,10-13,77-81,89,141,258,259,280,263,264,265 ЦПК України, суд, -
ухвалив
позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , заборгованість зі сплати аліментів за період з 07 березня 2017 року по 01 березня 2025 року в сумі 270 886 (двісті сімдесят тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 93 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 07 березня 2017 року по 01 березня 2025 року в сумі 79 453 (сімдесят дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят три) грн. 01 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , в дохід держави судовий збір в сумі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення виготовлено 27.07.2026 року.
Суддя: