Справа №752/4249/24 | | | | Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5062/2026 | | | | Доповідач: ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

УХВАЛА
Іменем України

11 серпня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2026 року, - 

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою суду продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 07.08.2026 включно, з визначенням розміру застави, що становить 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 998400 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста) грн., з покладенням відповідних обов`язків. 
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зазначив, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема: обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу, а такожможливістьпродовження кримінального правопорушення.
Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або зменшити розмір застави.
Вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою, оскільки судом неправильно застосовано норми кримінального процесуального закону, неповно досліджено доводи захисту та порушено гарантії права на свободу, передбачені ст. 29 Конституції України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Крім того, зазначає, що прокурором не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема щодо вчинення ОСОБА_8 дій, спрямованих на переховування від органів досудового розслідування чи суду або незаконний вплив на свідків. Судом застосовано непомірний розмір застави щодо обвинуваченого. 
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Голосіївського районного суду  м. Києва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням  ОСОБА_8  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 9 червня2026 року продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою  ОСОБА_8 до 07.08.2026 року включно, з визначенням розміру заставу у вигляді 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 998400 гривень.
Підставами для продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що  ОСОБА_8  може переховуватись від суду, незаконного впливатина потерпілу,  а також продовжитикримінальнеправопорушення.
Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 взяв до уваги тяжкість кримінального правопорушення, в якому останній обвинувачуються, характер обвинувачення, дані про особу обвинуваченого.
Колегія суддів вважає, що з моменту взяття ОСОБА_8 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.
Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, зокрема і ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою  ОСОБА_8 ,суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до  ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
ОСОБА_8  обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.
Згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При визначенні обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суд виходив з обґрунтованості обвинувачення, наявності підтверджених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, наявності ризиків неправомірної поведінки, а також врахував положення ст. ст. 178, 194 КПК України.
Колегія суддів вважає висновки суду щодо встановлення застави у вигляді 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб обґрунтованими. З урахуванням міри покарання, яка може бути застосована до  ОСОБА_8 в разі доведеності його винуватості за інкримінованим злочином, даних про особу обвинуваченого та наявністю визнаних судом ризиків, визначена судом застава відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який обвинувачений та/або заставодавець боялися б втратити у разі невиконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Твердження сторони захисту про відсутність вказаних прокурором та встановлених судом першої інстанції ризиків є надуманими, оскільки спрямовані на поліпшення становища обвинуваченого, яке в свою чергу може негативно вплинути на хід розгляду кримінального провадження по суті.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначеною судом заставою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому правові підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.
Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційним судом не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів. 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2026 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає. 

Суддя Суддя Суддя