ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3817/26  Номер провадження 33/814/719/26	Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі:

судді Пікуля В.П.,
з секретарем судового засідання Філоненко О.В.,

за участю: потерпілої ОСОБА_1 ,
захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвоката Рябоконя О.В.,
представника потерпілої – адвоката Ковжоги О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , 

на постанову судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 13 травня 2026 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП 

стосовно: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

В С Т А Н О В И В:

Зміст оскаржуваної постанови 
Постановою судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 13 травня 2026 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Згідно з постановою судді, 27 лютого 2026 року близько 08:30 год ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , умисно вчинив домашнє насильство фізичного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_1 , а саме: завдав їй ляпасу та штовхав, внаслідок чого була заподіяна шкода її психічному та фізичному здоров`ю, у неї з`явився страх перед кривдником та відчуття нездатності захистити себе. 
За вказані дії відповідальність передбачена частиною 1 статті 173-2 КУпАП.
Позиції осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погодившись із постановою судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 13 травня 2026 року ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку.
Скаржник просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 13 травня 2026 року у справі № 554/3817/26, а справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в його діях.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що консультаційний висновок спеціаліста КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР» №956/32-14 від 24 лютого 2026 року та психологічний висновок Центру допомоги врятованим від 17 квітня 2026 року, є неналежними доказами у справі та не доводить причинно-наслідковий зв`язок зі зверненням потерпілої та обставинами справи.
Зауважує, що судом безпідставно взято до уваги показання свідка ОСОБА_4 , оскільки він є зацікавленою стороною і його показання не відповідають показанням потерпілої та протоколу.
Вказує, що у нього з потерпілою відбувся просто конфлікт.
Щодо явки та позиції учасників провадження в суді апеляційної інстанції
В судовому засіданні захисники - адвокати Бовдир С.І. та Рябоконь О.В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.
В судове засідання призначене на 09 липня 2026 року від захисника – адвоката Бовдира С.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду у справі.
Потерпіла ОСОБА_1 та її представник – адвокат Ковжога О.І. заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити постанову місцевого суду без змін.
ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про розгляд у справі в судові засідання не з`явився, участі в судовому засіданні, яке призначено на 09 липня 2026 року за його клопотанням в режимі відеоконференції, не прийняв.
Мотиви суду
Щодо клопотання про відкладення
Як вже було вказано, від захисника – адвоката Бовдира С.І. 09 липня 2026 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення розгляду у справі, яке обґрунтовано його зайнятістю в іншому судовому засіданні.
Крім того, 09 липня 2026 року від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції з використанням технічних засобів ВКЗ Браха А.М., яке постановою суду було задоволено. Заявнику роз`яснено, що ризики технічної неможливості участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо нестиме учасник справи, який подав відповідну заяву.
При цьому, суд констатує, що ОСОБА_2 на відеоконференцзв`язок для участі в судовому засіданні не вийшов.
Виходячи з положень статті 268 КУпАП, під час розгляду даної категорії справ присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та захисника не є обов`язковою.
Як передбачено частиною 6 шостою статті 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Верховним Судом в пункті 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі №910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі.
Слід зауважити, що захисник - адвокат Бовдир С.І., звертаючись до суду з клопотанням про відкладення розгляду у справі, не надав документи, які б підтверджували факт неможливості брати участь у судовому засіданні о 13:00 год 09 липня 2026 року.
В той же час, Брах А.М. будучи обізнаним про ризики технічної неможливості участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, маючи можливість взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, як вказано в його заяві, в судове засідання не з`явився. 
Крім того, слід наголосити, що скаржник виклав свою позицію щодо оскарженої постанови в апеляційній скарзі, надав докази, які вважав за необхідне надати, його інтереси в судовому засіданні були представлені захисником – адвокатом Рябоконем О.В., а матеріали справи про адміністративне правопорушення мають достатні дані для розгляду апеляційної скарги за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника.
Також суд звертає увагу, що адвокат Бовдир С.І. брав участь попередніх судових засідання та надав пояснення, які вважав за потрібне надати. 
За вище встановлених обставин підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
Щодо оскаржуваної постанови
Згідно з положеннями частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині 1 статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача(за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те посадовою особою, як передбачено приписами статті 255 КУпАП, та відповідає вимогам статті 256 цього Кодексу.
Отже, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, за наведених у постанові обставин, ґрунтується на належних і допустимих доказах, які були досліджені в судовому засіданні, а саме: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 27 лютого 2026 року та письмові пояснення ОСОБА_1 ; пояснення ОСОБА_4 від 27 лютого 2026 року; довідка КП «1-а міська клінічна лікарня ПМР» №3701 від 27 лютого 2026 року; консультативне заключення КП «1-а міська клінічна лікарня ПМР» від 24 квітня 2026 року; довідка БО «Позитивні жінки» № 30 від 08 квітня 2026 року; психологічний висновок Центру допомоги врятованим від 17 квітня 2026 року; консультативний висновок спеціаліста КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР» №956/32-14 від 24 лютого 2026 року.
Оцінивши в сукупності зазначені докази, суддя місцевого суду дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.
Із вказаним висновком судді місцевого суду погоджується й апеляційний суд.
Щодо доводів апеляційної скарги
Доводи скаржника, що консультаційний висновок спеціаліста КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР» №956/32-14 від 24 лютого 2026 року та психологічний висновок Центру допомоги врятованим від 17 квітня 2026 року, є неналежними доказами у справі та не доводять причинно-наслідковий зв`язок з обставинами справи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи про адміністративне правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що вище вказані висновки, в сукупності з іншими доказами, що маються в матеріалах справи доводять обставини викладені в протоколі та їх наслідки, за результатами вчинених ОСОБА_2 дій по відношенню до потерпілої.
Також суд апеляційної інстанції, звертає увагу, що доводи скаржника з приводу того, що свідок ОСОБА_4 є зацікавлений у розгляді справи не дають підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки такі доводи не містять належних та допустимих доказів зацікавленості свідка. Під час допиту свідка ОСОБА_4 його було попереджено про кримінальну відповідальність, сторони мали можливість поставити йому питання, право сторін на допит судом не було обмежено. 
В апеляційній скарзі крім того зазначено, що між сторонами відбувся конфлікт, а не сімейне насильство суд апеляційної інстанції вважає такий довід неспроможним з огляду на викладене нижче.
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
При цьому, важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».
Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.
Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.
Враховуючи обставини справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, оскільки в його діях наявні ознаки притаманні саме домашньому насильству. Також, слід зазначити, що наявність триваючого конфлікту між колишнім подружжям який підпадає під кваліфікацію домашнього насильства підтверджується показаннями потерпілої та свідків, медичними довідками, з яких вбачається, що потерпіла отримала травму від дій ОСОБА_2 , довідкою БО «Позитивні жінки» № 30 від 08 квітня 2026 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 зверталась та отримувала послуги в межах діяльності організації. Звернення було пов`язане з обставинами домашнього насильства. Їй надавались послуги: інформаційно-консультаційні, психологічні, медичні, перенаправлення до відповідних служб та спеціалістів, представництво інтересів та супровід, психологічним висновком Центру допомоги врятованим від 17 квітня 2026 року з якого вбачається, що за результатами досліджень ОСОБА_1 встановлено діагноз: змінний тривожно-депресивний розлад, стан декомпенсації, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2026 року з якого вбачається, що потерпіла отримала обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 .
Проаналізувавши матеріали справи апеляційний суд приходить до висновку, що надані докази узгоджуються між собою та свідчать про те, що поведінка ОСОБА_2 має ознаки насильства, та очевидно могла зашкодити психологічному та фізичному здоров`ю потерпілої.
Висновки суду
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги з приводу відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, є безпідставними, і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права.
Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, які повністю узгоджуються між собою, а інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б свідчили про незаконність винесеної у справі постанови.
Адміністративне стягнення, накладене судом першої інстанції у виді штрафу, відповідає особі правопорушника та вимогам статей 33-35 КУпАП.
Отже, суд апеляційної інстанції, відповідно до статті 252 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що постанова суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП України, є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтею 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Полтави від 13 травня 2026 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського 
апеляційного суду        В.П. Пікуль