Справа № 199/2865/22
(2/199/140/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

06.08.2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра 
у складі: головуючого судді    Якименко Л.Г.
за участю секретаря  Попружко Д.О., 
представника позивача Кізима О.В., представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Мартинової О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Управління - служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Управління - служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, про виселення. 
В обґрунтування позову зазначив, що 15.05.2008 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (яке є правонаступником ПриватБанку) і відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір №DNІ0GА00000191, відповідно до якого ПриватБанк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 25100,04 доларів США, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути суму кредиту, виплатити відсотки за користування кредитними коштами із кінцевим терміном повернення 16.05.2028 року.
У забезпечення виконання кредитного договору, 15.05.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (яке є правонаступником ПриватБанку) та відповідачами  ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. 15.05.2008 року, реєстровий №1971, відповідно до якого, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 надали в іпотеку нерухоме майно - квартиру загальною площею 65,90 кв.м, житловою площею 45,00 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить останнім на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.10.2006 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, та право власності зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.12.2006 року, реєстровий номер 17133355, витяг №12883211 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.12.2006 року.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором.
Відповідно до п. 18.12 договору іпотеки від 15.05.2008 року, визначений обов`язок іпотекодавця не передавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя.

Однак, даний обов`язок було порушено ОСОБА_1 , а саме, відповідно довідки від 22.12.2021 року у предметі іпотеки, а саме у квартирі загальною площею 65,90 кв.м, житловою площею 45,00 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тим самим були порушені умови договору Іпотеки.
Враховуючи те, що Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" не надавало згоду на відповідну реєстрацію за адресою предмета іпотеки, позивач вважає, що реєстрація у предметі інших осіб є порушенням умов цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та здійснюється за рішенням суд.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із нерухомого майна - квартири загальною площею 65,90 кв.м, житловою площею 45,00 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мартинова О.В. надала суду відзив на позов (т.1, а.с.102-104), в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначила, що зміст договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. 15.05.2008 року, реєстровий №1971, у частині надання позивачем згоди на відповідну реєстрацію за адресою предмета іпотеки, суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки ні положеннями ЦК України, ані положеннями Закону України «Про іпотеку» не передбачено обмежень прав членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.
Крім цього зазначила, що позивачем обрано неналежний спосіб судового захисту свого порушеного права, оскільки лише власник має право вимагати усунення перешкод шляхом виселення.
Посилаючись на вказані обставини, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мартинова О.В. просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Єрмолов Є.М. надав суду відповідь на відзив (т.1, а.с.113-115), у якому зазначив обставини, аналогічні викладеним у позовній заяві.
У судовому засіданні представник позивача Кізима О.В. позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мартинова О.В. у судовому засіданні проти позову заперечувала та надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Крім цього зазначила, що у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду із вимогами про виселення, оскільки ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, у зверненні стягнення на нерухоме майно позивачу відмовлено, з підстав реєстрації неповнолітніх дітей у спірному майні, а тому звернення кредитора із позовом про виселення осіб, які зареєстровані в іпотечному майні, із метою передачі його на реалізацію в порядку примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості, не є необхідним. Також вказує, що заявляючи вимогу про виселення, позивач, який не є власником, обрав неналежний спосіб судового захисту свого порушеного права, оскільки лише власник має право вимагати усунення перешкод шляхом виселення.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про день та час судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку.
Представник третьої особи Управління - служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Також, у ході розгляду справи, на час, коли ОСОБА_2 була неповнолітньою, до суду було надано висновок Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 22.02.2023 року №4/5-94 про недоцільність виселення неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.65-67).
Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15.05.2008 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (який є правонаступником ПриватБанку) та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір № DNІ0GА00000191, відповідно до якого Банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 25100,04 доларів США, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався повернути суму кредиту, виплатити відсотки за користування кредитними коштами із кінцевим терміном повернення 16.05.2028 року (т.1, а.с.5-7).
У забезпечення виконання кредитного договору, 15.05.2008 року між ПриватБанком (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»») та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. 15.05.2008 року, реєстровий №1971 (т.1, а.с.11-13), відповідно до якого відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 надали в іпотеку нерухоме майно - квартиру загальною площею 65,90 кв.м, житловою площею 45,00 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить останнім на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.10.2006 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, та право власності зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.12.2006 року, реєстровий номер 17133355, витяг №12883211 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.12.2006 року.
Відповідно до п. 18.12 договору іпотеки від 15.05.2008 року, визначений обов`язок іпотекодавця не передавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя.
Відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №6/5-1189 від 29.07.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1, а.с.40).
Крім цього судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2014 року у цивільній справі № 199/1431/14 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, постановлено стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNI0GA00000191 від 15.05.2008 р., розмір якої станом на 25.01.2014 р. складає 54 926,16 доларів США, яка складається із наступного: 21 010,21 доларів США - заборгованість за кредитом; 11 985,74 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 156,37 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 16 128,51 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 250,00 доларів США - фіксована частина, 2 614,04 доларів США - процентна складова, та також витрати зі сплати судового збору (https://reyestr.court.gov.ua/Review/41248239).
Також, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2023 у цивільній справі №199/8646/22 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, постановлено стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNI0GA00000191 від 15.05.2008 р. в розмірі 1 533 дол. 45 центів, а також витрати зі сплати судового збору (https://reyestr.court.gov.ua/Review/111294285).
Крім цього, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. видано 03.09.2019 року виконавчий напис №2539, відповідно до якого, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNI0GA00000191 від 15.05.2008 року звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . 
Разом із цим, постановою заступника начальника відділу Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Принової С.Г. у виконавчому провадженні №67517669 від 22.06.2022 року, виконавчий напис №2539 виданий 03.09.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 постановлено повернути стягувачу, оскільки відповідно до повідомлення відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, за адресою:  АДРЕСА_1 , зареєстрована неповнолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що унеможливлює звернення стягнення на квартиру (т.1, а.с.29).
У той же час, згідно з висновком Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 22.02.2023 року №4/5-94, орган опіки дійшов висновку про недоцільність виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.65-67).
На час розгляду даної справи та ухвалення рішення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є повнолітньою, однак на виконання виконавчий документ щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не пред`явлений.
Відповідно до матеріалів спадкової справи №359/2025, заведеної після смерті ОСОБА_1 , із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього, спадкодавці не зверталися. Натомість, матеріали справи містять претензію кредитора - АТ КБ «ПриватБанк» №80515DNH0S516 від 18.06.2025 року, яка зареєстрована за вх.№1058/02-14 та за №1078 у книзі обліку і реєстрації спадкових справ (т.2, а.с. 140-150). 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з абз. 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною першою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Частинами першою та другою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до положень статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на нього, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.
Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК України).
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року (провадження № 6-1731цс16) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України).
За положеннями частин 2-4 статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно вимог ч.3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18).
Із урахуванням положень ст. 47 Конституції України, статті 40 Закону України « Про іпотеку» та статті 109 ЖК України, виселення з іпотечного майна відбувається при реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на іпотечне майно.
Частиною першою статті 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до постанови заступника начальника відділу Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Принової С.Г. у виконавчому провадженні №67517669 від 22.06.2022 року про повернення виконавчого документа стягувачу, у зверненні стягнення на нерухоме майно позивачу відмовлено, з підстав реєстрації неповнолітніх дітей у спірному майні.
Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 127/30571/21-ц (провадження № 61-9979св22) вказав, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.
Відповідно до частини четвертої статті 9, частини першої, четвертої статті 156 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.
Таким чином, звернення кредитора із позовом про виселення осіб, які зареєстровані в іпотечному майні, з метою передачі його на реалізацію в порядку примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості, не є необхідним.
Крім цього, статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та у порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Суд звертає увагу на те, що у позові підставою виселення відповідачів позивач зазначає саме порушення відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 умов іпотечного договору.
При цьому, позивачем не заявлялися вимоги про виселення відповідачів із підстав, визначених ч.3 ст.109 України - виселення у зв`язку зі зверненням стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення.
За таких обставин, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог та враховуючи наведене позивачем обґрунтування позову, беручи до уваги всі встановлені судом факти та відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи (на час звернення до суду) висновок Органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим, у задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 599, 1048, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Управління - служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, про виселення, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя           Якименко Л.Г.