ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2026 року | Справа №160/24596/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качанка О.М., розглянувши в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до Першого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

УСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 (далі також - позивач) до Першого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі також - відповідач, державний виконавець), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 (далі також - третя особа, ОСОБА_1 ), в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 23 липня 2026 року у виконавчому провадженні № 80783442, винесену державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у справі № 160/26592/24, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2026 року зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення (індексацію-різницю) у розмірі 3886,81 грн за період з 01 березня 2018 року по 02 лютого 2022 року в загальній сумі 182957,70 грн.
29 травня 2026 року військовою частиною НОМЕР_1 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у справі № 160/26592/24 було виконано у повному обсязі.
На виконання зазначеного судового рішення ОСОБА_1 нараховано суму коштів у розмірі 182957,70 грн, з якої утримано військовий збір у розмірі 1,5% - 2744,36 грн, та фактично виплачено 180213,33 грн.
Однак, позивач вказує, що незважаючи на фактичне та повне виконання судового рішення, державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ішуніною Кароліною Костянтинівною 23 липня 2026 року у виконавчому провадженні № 80783442 винесено постанову про накладення на військову частину НОМЕР_1 штрафу в розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення Дніпропетровського адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у справі № 160/26592/24.
Позивач вважає вказану постанову відповідача протиправною.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.
Ухвалою суду від 18.08.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу призначити до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін, із врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених статтею 287 КАС України. Також цією ухвалою, серед іншого, запропоновано відповідачу протягом семи днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі надіслати суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи відзив на позовну заяву (відзив) і всі докази разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) іншим учасникам справи копії відзиву та доданих до нього документів, а також запропоновано третій особі протягом семи днів з дня вручення цієї ухвали надіслати суду та іншим учасникам справи письмові пояснення щодо позову і всі докази (які можливо доставити до суду) разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) іншим учасникам копії пояснень та доданих до них документів.
Вищевказану ухвалу суду від 18.08.2026 надіслано судом за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Електронного кабінету, зокрема, відповідача.
Так, вищевказану ухвалу суду доставлено до Електронного кабінету відповідача - 18.08.2026, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного документа.
24.08.2026 від відповідача надійшли витребувані судом документи.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
24.08.2026 від третьої особи - ОСОБА_1 надійшли пояснення щодо позову, в яких зазначено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2024, військовою частиною НОМЕР_1 29 травня 2026 року перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 180213,33 грн.
Враховуючи зазначені обставини, ОСОБА_1 вважає, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 виконано військовою частиною НОМЕР_1 в повному обсязі, а судове рішення у справі № 160/24596/26 не впливає на його права та обов`язки.
Оскільки відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідачем не надано, суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно до вимог частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, судом встановлено таке.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 160/26592/24, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.01.2026:
- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 02.02.2022, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації (індексації-різниці) в розмірі 3886,81 грн, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення (індексацію-різницю) в розмірі 3886,81 грн за період з 01.03.2018 по 02.02.2022 в загальній сумі 182957,70 грн, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
18.03.2026 у вказаній справі № 160/26592/24 стягувачу видано виконавчий лист про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення (індексацію-різницю) в розмірі 3886,81 грн за період з 01.03.2018 по 02.02.2022 в загальній сумі 182957,70 грн, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Згаданий виконавчий лист звернуто ОСОБА_1 до виконання.
17.04.2026 державним виконавцем Першого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 80783442. В постанові вказано про необхідність виконання рішення боржником протягом 10 робочих днів.
01.05.2026 та 15.06.2026 державним виконавцем складено вимоги, в яких виконавець просив терміново повідомити про стан виконання виконавчого листа від 18.03.2026 № 160/26592/24.
Постановою державного виконавця Першого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 23.07.2026 ВП № 80783442 накладено штраф на боржника - військову частину НОМЕР_1 у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду у справі № 160/26592/24.
06.08.2026 з електронної пошти «Artem Honcharuk lawyer_a4291@ps.mil.gov.ua» було направлено на електронну пошту відповідача електронний лист, в якому повідомлено про виконання судового рішення у справі № 160/26592/24 та міститься прохання про скасування постанови про накладення штрафу від 23.07.2026 ВП № 80783442.
До згаданого електронного листа було додано копію платіжної інструкції від 28.05.2026 № 288, згідно з якою військовою частиною НОМЕР_1 перераховано на картковий рахунок позивача кошти в розмірі 180213,33 грн.
Слід вказати, що аналогічну платіжну інструкцію додано позивачем до матеріалів позовної заяви в цій справі, на підтвердження повного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 160/26592/24.
Позивач, не погоджуючись з вказаною постановою про накладення штрафу, звернувся до суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, суд виходить з такого.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Подібні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.
Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19, від 01 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справі № 140/279/21.
Схожий підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).
Також суд зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, від 07 лютого 2022 року у справі № 200/3958/19-а.
Разом з тим, відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1).
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:
- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);
- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята);
- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).
Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону № 1404-VIII).
Згідно з частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Частинами першою та другою статті 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Разом з тим, з аналізу наведених положень статті 75 Закону № 1404-VIII вбачається, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу, передбаченого цієї нормою, є саме невиконання ним судового рішення без поважних причин.
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 160/26592/24 здійснено перерахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 та 29.05.2026 здійснено її виплату на картковий рахунок ОСОБА_1 на суму 180213,33 грн.
Тобто, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 160/26592/24 було виконано позивачем до винесення відповідачем спірної постанови про накладення штрафу, яку винесено від 23.07.2026.
Відтак, відповідачем не перевірено належним чином факт виконання вищевказаного судового рішення та винесено спірну постанову про накладення на позивача штрафу вже після того, як позивач фактично та в повному обсязі виконав таке рішення.
При цьому, щодо встановленого судом факту повідомлення позивачем державного виконавця про виконання судового рішення у справі № 160/26592/24, лише після винесення відповідачем спірної постанови про накладення штрафу, суд зазначає, що положення статті 75 Закону № 1404-VIII, на підставі яких винесено спірну постанову, чітко визначають, що відповідна постанова виноситься за невиконання судового рішення без поважних причин.
Відповідальність за неповідомлення (несвоєчасне повідомлення) державного виконавця про виконання судового рішення, положення наведеної норми не регулюють, а відтак, й правові підстави для винесення відповідачем спірної постанови про накладення на позивача штрафу були, за фактичного виконання останнім судового рішення, були відсутні.
До того ж, безпосередньо в спірній постанові зазначено, що її винесено за невиконання судового рішення у справі № 160/26592/24, яке, як вже вище зазначалось судом, станом на момент винесення цієї постанови вже було виконане, що унеможливлювало застосування до позивача штрафу.
З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що доводи позивача про відсутність у державного виконавця правових підстав для винесення постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100,00 грн є обґрунтованими, тому постанова державного виконавця від 23.07.2026 ВП № 80783442 не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, відповідно, є протиправною та підлягає скасуванню.
Щодо інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Позивачем за подання до суду даного позову сплачений судовий збір у розмірі 3328,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 459 від 10.08.2026.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому, частиною 2 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Військова частина НОМЕР_1 звернулася із позовом у цій справі не як суб`єкт владних повноважень на виконання покладених на нього функцій (завдань), а як юридична особа публічного права, а тому розподіл понесених позивачем у цій справі судових витрат слід здійснювати в загальному порядку.
Аналіз наведених норм з урахуванням обставин справи, дають підстави для висновку, що понесені позивачем у цій справі та документально підтверджені судові витрати підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача.
Подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 812/246/18.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову в сумі 3328,00 грн необхідно стягнути саме за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:

Позов військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Першого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код 44703621, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 56) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Першого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 23.07.2026 ВП № 80783442 про накладення на військову частину НОМЕР_1 штрафу в розмірі 5100,00 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого Правобережного відділу Державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь військової частини НОМЕР_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3328,00 грн (три тисячі триста двадцять вісім гривень 00 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 01.09.2026.

Суддя О.М. Качанок