ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 серпня 2026 року
м. Київ

справа № 386/1180/24
провадження № 61-10110св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Воробйової І. А., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., 
Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 
2025 року у складі судді Гут Ю. О. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 червня 2025 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., 
Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні.

Позов мотивований тим, що згідно зі сповіщенням № 34 її рідний брат 
ОСОБА_2 , водій мінометного взводу військової частини НОМЕР_1 , під час стрілецького бою та артилерійського обстрілу з боку сил російської федерації 
у м. Соледарі Бахмутського району Донецької області 01 січня 2023 року отримав поранення при виконанні бойового завдання зі здійснення заходів 
з національної безпеки і оборони України, відсічі і стримування збройної агресії та помер від отриманого поранення 02 січня 2023 року в медичному пункті підрозділу у с. Рай-Олександрівка Краматорського району Донецької області.

Позивач указувала, що факт її спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12 березня 2024 року, що складений депутатом селищної ради, відомості якого підтвердили сусіди ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , 
а також довідками Центру надання адміністративних послуг Голованівської селищної ради Кіровоградської області від 26 лютого 2024 року № 514 і від 
15 березня 2024 року № 588.

Позивач зазначала, що весь час і до смерті брата ОСОБА_2 вона перебувала на його утриманні, оскільки є його меншою сестрою, постійно отримувала від нього допомогу, в тому числі матеріальну, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Підтвердженням того, що вона перебувала на утриманні старшого брата, окрім акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 
12 березня 2024 року, також є довідка Центру надання адміністративних послуг Голованівської селищної ради Кіровоградської області та копія платіжного документа з банку, який підтверджує перерахування братом їй грошових коштів.

ОСОБА_1 зазначила, що 12 лютого 2024 року на її адресу надійшла письмова відповідь ІНФОРМАЦІЯ_4 на лист щодо можливості призначення їй одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю брата, 
в якій зазначено про необхідність підтвердження факту її перебування на утриманні загиблого брата ОСОБА_2 .

Встановлення факту проживання однією сім`єю з братом та перебування на його утриманні має для позивача юридичне значення, оскільки встановить її право на отримання одноразової грошової допомоги.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила встановити факт проживання її однією сім`єю з ОСОБА_2 та факт її перебування на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 від вогнепальних кульових поранень тулуба внаслідок військових дій під час стрілецького бою та артилерійського обстрілу з боку сил російської федерації у м. Соледарі Бахмутського району Донецької області.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 
27 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що надані позивачем докази не дають підстав для висновку про те, що вона перебувала на утриманні ОСОБА_2 . Суд встановив, що допомога брата сестрі була не постійною, надавалась не лише їй, а й іншим сестрам, що проживали разом у будинку, підтвердження, що саме ОСОБА_2 сплачував за комунальні послуги, не надано.

Крім того, суд уважав, що позивач, її сестри і брат, зареєстровані в одному будинку, в якому спільно проживали, мали спільні права та обов`язки, право на це майно та його утримання ніким не оскаржується та не потребує доведення, а тому факт проживання однією сім`єю позивача із загиблим братом не потребує встановлення.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 18 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 
27 лютого 2025 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився 
з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог і доводів касаційної скарги

29 липня 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 червня 2025 року й ухвалити 
у справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції взяв до уваги аргументи відзиву Міністерства оборони України, який суд не прийняв. Заявник вказує, що вони з братом є сиротами, з самого дитинства і до декретної відпустки та з моменту перебування у декретній відпустці 
ОСОБА_2 утримав її, надаючи кошти як на банківську картку так 
і наручно. Саме брат заявника опікувався матеріальним благом та благом їхнього житла. Звертає увагу на те, що суди не взяли до уваги докази переказу коштів на картковий рахунок та пояснення свідків. Суди зробили неправильний висновок про те, що факт проживання позивача однієї сім`єю із ОСОБА_2 ніким не оспорюється. 

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Голованівського районного суду Кіровоградської області.

18 вересня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволенняз таких підстав.

Фактичні обставини справи

Згідно із сповіщенням сім`ї від 04 січня 2023 року № 34 ІНФОРМАЦІЯ_3 сповістив ОСОБА_5 про те, що її брат, солдат ОСОБА_2 , водій мінометного взводу військової частини НОМЕР_1 , під час стрілецького бою та артилерійського обстрілу з боку сил російської федерації у м. Соледарі Бахмутського району Донецької області 01 січня 2023 року отримав поранення при виконанні бойового завдання зі здійснення заходів 
з національної безпеки і оборони України, відсічі і стримування збройної агресії, помер від отриманого поранення 02 січня 2023 року в медичному пункті підрозділу у с. Рай-Олександрівка Краматорського району Донецької області.

Відповідно до довідки про причину смерті від 03 січня 2023 року № 107 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 від вогнепальних кульових поранень тулуба внаслідок військових дій.

Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12 лютого 2024 року 
№ 1/1204 ОСОБА_1 на її звернення від 09 лютого 2024 року повідомлено щодо можливого призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі брата і вказано, що документи, надіслані до них щодо можливого призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі брата, не можуть бути розглянуті, оскільки вона не підпадає під жодну з категорій осіб, зазначених 
у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким передбачена виплата одноразової грошової допомоги. Рекомендовано надати документи, які підтверджують факт перебування на утриманні загиблого брата, оскільки сам факт проживання разом з братом не є свідченням того, що вона перебувала на повному його утриманні.

З копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відомо, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є рідними братом і сестрою, їх батьками є батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 .

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання 
ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 від 12 березня 2024 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 і ОСОБА_2 проживали разом за вказаною адресою. ОСОБА_2 був зареєстрований по день смерті разом із сестрою ОСОБА_9 , яка з народження дотепер проживає із сестрами за вказаною адресою та у якої на утриманні перебуває малолітня донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 і ОСОБА_2 проживали єдиною родиною, вели спільний домашній бюджет. Сестри були на утриманні брата, який сплачував за житлово-комунальні послуги, купував продукти харчування, одяг, взуття та інші необхідні речі.

Відповідно до довідки ЦНАП Голованівської селищної ради від 15 березня 
2024 року № 588 ОСОБА_1 згідно з актом обстеження проживає за адресою: АДРЕСА_1 і перебуває на утриманні брата ОСОБА_2 .

Згідно з платіжною інструкцією від 09 грудня 2022 року 
№ Р24А582833304F67333 ОСОБА_2 перерахував ОСОБА_1 кошти 
у розмірі 7 035,18 грн.

Відповідно до довідки ЦНАП Голованівської селищної ради від 26 лютого 
2024 року № 513 до складу сім`ї ОСОБА_1 входять сестри 
ОСОБА_2 , ОСОБА_8 і донька ОСОБА_10 , 2022 року народження.

Згідно з довідкою ЦНАП Голованівської селищної ради від 26 лютого 
2024 року № 514 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований та проживав ОСОБА_2 
з 21 лютого 1991 року до дня смерті разом із сестрами ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 ; неповнолітні та малолітні особи, непрацездатні та недієздатні, а також обмежено недієздатні за вказаною адресою не зареєстровані і не проживають.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_11 і ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою управління соціального захисту населення Голованівської РДА від 02 лютого 2024 року ОСОБА_1 отримує щомісячно одноразову допомогу при народженні 1-ї дитини в розмірі 860,00 грн.

Відповідно до довідки № 10/06-23 про доходи ОСОБА_1 , виданої 
29 лютого 2024 року, вона працює у КНП «Голованівська ЦРЛ» на посаді сестри медичної відповідно до наказу від 21 вересня 2022 року № 303-К 
і перебуває у відпустці для догляду за дитиною до трьох років з 29 вересня 2022 року до 27 липня 2025 року.

Суд допитав свідків.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Згідно з частиною першої статті 16 Закону України «Про соціальний 
і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно із цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби.

У пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року 
№ 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового 
та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у редакціїї, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року в справі № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25) вказано, що «члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (положення статті 31 Закону № 2262-ХІІ). Отримання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не може бути безумовною підставою для відмови 
у встановленні факту перебування на утриманні. Отже, на підтвердження (спростування) перебування фізичної особи на утриманні померлого закон вимагає надання відповідних доказів [наприклад, довідки про склад сім`ї, спільне проживання або утримання, медичні документи, виписки 
з банківських рахунків, довідки про доходи, чеки, квитанції, договори про оплату комунальних, навчальних, медичних послуг, показання свідків, фото / відеоматеріали, листування (особистого або ділового характеру)], які зумовлють дослідження судом обставин приватного життя утриманця та особи, яка надавала утримання.».

При розгляді цивільних справ суди встановлюють факти, що мають юридичне значення, передбачені частиною першою статті 315 ЦПК України, або інші факти, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в порядку окремого провадження, якщо встановлення такого факту не пов`язане 
з наступним вирішенням спору про право цивільне (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі 
№ 308/17634/23, провадження № 14-40цс25).

У пунктах 103-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23 (провадження № 14-40цс25) визначено, що відносини, пов`язані з наданням утримання і перебуванням фізичної особи на утриманні, є за своєю сутністю цивільно-правовими. Перебування на утриманні як триваючий юридичний факт може бути також підставою для реалізації прав у сфері соціального забезпечення (виплата допомоги (стаття 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), призначення пенсії (стаття 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб») тощо). Норми цивільного процесуального законодавства (глава 6 ЦПК України) визначають, що суд розглядає справи про перебування фізичної особи на утриманні, причому безвідносно до того, задля виникнення яких правовідносин необхідним є встановлення цього факту. Також норми цивільного процесуального права допускають встановлення інших фактів, що мають юридичне значення, для реалізації прав у сфері соціального забезпечення (наприклад, згідно з пунктом 3 частини першої статті 315 ЦПК України суд встановлює факт каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню). Отже, визнання судом фізичної особи такою, що перебувала на утриманні померлого, може мати правове значення як 
у приватних, так і в публічних правовідносинах, однак зазначене не змінює цивільного характеру правовідносин на публічний.

Предметом спору у цій справі є вимоги про встановлення факту перебування позивача на утриманні загиблого ОСОБА_2 з метою отримання одноразової грошової допомоги.

У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: 
у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

У статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю.

в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює;

г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з яким погодився 
й апеляційний суд, установивши, що позивач не надала належних 
і допустимих доказів на підтвердження факту надання їй братом матеріальної допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, позивач не довела свою належність до переліку категорії осіб, яка 
у разі встановлення судом факту перебування на його утриманні, надавала 
б їй право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Суди правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустили порушень норм процесуального права, які 
могли бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, тому доводи касаційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Посилання в касаційній скарзі на неврахування судами відповідних доказів Верховний Суд не бере до уваги, оскільки вони були предметом дослідження судами із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судом висновків, викладених Верховним Судом в постановах, що зазначені заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними; у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

З урахуванням того, що інші аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким суди надали належну оцінку, Верховний Суд дійшов висновку, що немає необхідності повторно відповідати на ті самі доводи, які не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав уважати, що суди порушили норми процесуального права, про що зазначає 
у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів 
є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

У статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2025 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 18 червня 2025 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 
27 лютого 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 
18 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | І. А. Воробйова
| А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун