Великоолександрівський районний суд Херсонської області 

Справа № 650/1803/26
провадження № 1-кп/650/536/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді   ОСОБА_1 ,
за участю секретаря   ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Велика Олександрівка Херсонської області кримінальне провадження № 12026231090000031 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Благодатівка, Великоолександрівського району, Херсонської області, незаміжньої, на утриманні дітей не має, безробітньої, освіта загальна середня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України;

сторони кримінального провадження:
прокурор     ОСОБА_4 ,
обвинувачена    ОСОБА_3 ,
захисник обвинуваченої   ОСОБА_5 ,
потерпіла     ОСОБА_6 

у с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , 08.12.2025 року близько 12:00 години, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах дії воєнного стану в Україні, введеного 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався в установленому законом порядку, у тому числі Указом Президента від 28.10.2025 року № 731/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (затверджений Законом № 4024-ІХ), до 07 лютого 2026 року, на ґрунті раптово виниклого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно зі стелажу біля кіоску на території ринку розташованого паралельно з вул. Братська, у с-щі Велика Олександрівка, Бериславського району, Херсонської області, поблизу адміністративної будівлі АТ КБ «Приват Банк», розташованої за адресою: вул. Братська. Буд. 8, Бериславського району, Херсонської області, здійснила крадіжку належного ОСОБА_6 , мобільний телефон марки «APPLE iPhone» моделі «iPhone 8 Plus» кольору Gold, IMEI 1: НОМЕР_1 , об`ємом пам`яті 64 GB, вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи становить 4366,33 грн., чим спричинила потерпілій майнову шкоду на вищевказану суму.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою провину визнала повністю, щиро розкаялась та пояснила, що того дня 08.12.2025 року вона приїхала в с-ще Велика Олександрівка, зробити покупки. Коли ішла до автовокзалу, щоб повернутись додому, в одному із бутиків їй сподобався спортивний костюм, вона зайшла поміряти. На іншій стійкі лежав мобільний телефон. З продавчинею говорили про одяг, яка пропонувала різні моделі, але часу було обмаль, тому нічого не купила. Телефон взяла зі стійки і поїхала додому. Продавати навіть не намагалась його. Працівникам поліції добровільно видала телефон. У потерпілої попросила вибачення. Більше подібне не повториться.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України доведена у повному обсязі.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_3 кваліфікувати за ст. 185 ч. 4 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Положеннями ст.ст.50, 65 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, суд приймає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, суд приймає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Крім того, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачена на момент вчинення правопорушення вважається раніше не судимою, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, не заміжня; на утриманні неповнолітніх дітей не має, однак має на утриманні перебуває мати, яка є інвалідом І групи, потребує стороннього догляду, характеризується позитивно, з врахування позиції прокурора, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання в межах санкції ст. 185 ч. 4 КК України, без ізоляції від суспільства.
Однак, до постановлення вироку у цій справі, відносно ОСОБА_3 ухвалено вирок Снігурівським районним судом Миколаївської області від 27.05.2026 року, який набрав законної сили 29.06.2026 року відповідно до якого її визнано винною за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання з врахуванням ст. 69 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки.
Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_3 засуджується цим вироком, вчинено 08 грудня 2025 року, тобто до постановлення вироку від 25 травня 2026 року. Таким чином, формально наявні передбачені частиною четвертою статті 70 КК України умови для вирішення питання про призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.
Разом з тим суд враховує правову позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 01 квітня 2024 року у справі № 183/6854/20, відповідно до якої у випадку, коли за попереднім вироком особі призначено покарання, яке належить виконувати реально, а за новим вироком призначається покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням на підставі статті 75 КК України, застосування правил частини четвертої статті 70 КК України щодо поглинення, повного чи часткового складання покарань не допускається, а попередній та новий вироки виконуються самостійно. 
При цьому Об`єднана палата ККС ВС звернула увагу, що суд при застосуванні частини четвертої статті 70 КК України не вправі змінювати покарання, призначене попереднім вироком, оскільки діє презумпція законності та обґрунтованості такого вироку.
У даному кримінальному провадженні за новим вироком призначається покарання у виді 5 років позбавлення волі, однак суд, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також інші обставини кримінального провадження, дійшов висновку про можливість її виправлення без реального відбування призначеного покарання та застосовує положення статті 75 КК України, звільняючи її від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
За таких обставин, з огляду на наведений правовий висновок Верховного Суду, суд вважає, що призначення остаточного покарання за правилами частини четвертої статті 70 КК України шляхом поглинення двох років пробаційного нагляду п`ятьма роками позбавлення волі не відповідає особливостям правового регулювання цієї ситуації.
Відтак вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 травня 2026 року, яким ОСОБА_3 засуджено до покарання у виді двох років пробаційного нагляду, та цей вирок підлягають самостійному виконанню.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Речові докази необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченої.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої не застосовувався
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ: 

Визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки з покладенням на неї наступних обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Початок іспитового строку обчислювати з дня проголошення вироку.
Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 травня 2026 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду, та цей вирок виконувати самостійно.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта для надання висновку експерта № 68/26 від 14.01.2026 в сумі 400 гривень 00 копійок .
Речові докази по справі:
-мобільний телефон марки «APPLE iPhone» моделі «iPhone 8 Plus» кольору Gold, IMEI 1: НОМЕР_1 , об`ємом пам`яті 64 GB – вважати повернутим потерпілій ОСОБА_6 .
Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, застосовані на підставі ухвали слідчого судді Великоолександрівського районного суду № 650/176/26 (номер провадження 1-кс/650/48/26).
Вирок може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя         ОСОБА_1