Справа №701/931/25
Номер провадження2/701/28/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2026 року     Маньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого – судді -    І.Д.Калієвського 
за участю секретаря -    Г.І.Байдужої 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Маньківка справу за позовом  ОСОБА_1 , представник позивача: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , представник відповідача: ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про поділ спільного сумісного майна подружжя.
На підставу своїх вимог спирається на те, що 25.10.2002 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області та видано свідоцтво Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві, актовий запис №14. Вказаний шлюб було розірвано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09.11.2022, що набрало законної сили 10.12.2022. Зазначені обставини підтверджуються доданою до цієї позовної заяви копією рішення суду, оригінал якого знаходиться у матеріалах цивільної справи №707/2388/22. Сторони шлюбного договору не уклали. До подання цієї позовної заяви представник позивача, адвокат Василенко Н.В., звернулася з адвокатським запитом від 25.08.2025 року №59 до Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях з метою отримання інформації щодо транспортних засобів, в тому числі про їх марки, типи, кольори, роки випуску, реєстраційні номери, номери кузовів, VIN-коди, об`єми двигунів, дати державної реєстрації (серії та номери свідоцтв про реєстрацію) та зняття з реєстрації, що були зареєстровані на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у період з 25.10.2002 по 10.12.2022, а також про зняття цих транспортних засобів з реєстрації. Копія адвокатського запиту від 25.08.2025 року №59 була додана до цієї позовної заяви. Крім цього, вона, як представник позивача, також просила надати копії підтверджуючих документів, на підставі яких відбулась така реєстрація або таке зняття з реєстрації транспортних засобів, що зареєстровані на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у період з 25.10.2002 по 10.12.2022. На вказаний адвокатський запит Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях надав відповідь від 27.08.2025 року №31/31/14/920-аз/05-2025-924-2025, копію якої було додано до цієї позовної заяви, а оригінал знаходиться у представника позивача. Проте, у позивача та у неї, його представника, виникли сумніви щодо правильності наданої інформації у відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях. З огляду на вказане, представник позивача повторно звернулася до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях з адвокатським запитом від 29.08.2025 року №62 з метою уточнити рік випуску автомобіля марки FORD Transit D, а також з проханням надати інформацію щодо наявності чи відсутності письмової згоди ОСОБА_1 на відчуження транспортних засобів марок Volkswagen LT 35 та FIAT DUCATO. Копія адвокатського запиту від 29.08.2025 року №62 була додана до цієї позовної заяви. Крім цього, вона, як представник позивача, повторно попросила надати інформацію, на підставі чого зазначені транспортні засоби були зняті із державної реєстрації на ім`я ОСОБА_3 , а також копії документів, що це підтверджують. На вказаний адвокатський запит Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях надав відповідь від 01.09.2025 року №31/31/14/937-аз/05-2025-944-2025, копію якої було додано до цієї позовної заяви, а оригінал знаходиться у представника позивача. З вказаної відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях вбачається, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у період з 25.10.2002 по 10.12.2022 на обліку значилися наступні транспортні засоби: з 30.09.2004 по теперішній час - автомобіль марки FORD Transit D, 1991 року випуску, об`єм двигуна 2496 куб.см., номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 30.09.2004, яка відбулась в ТСЦ 7141 РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області; з 29.09.2015 по 20.05.2020 - автомобіль марки FIAT DUCATO, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1997 куб.см., номер кузов НОМЕР_4 . 20.05.2020 вказаний автомобіль перереєстровано за договором купівлі - продажу в ТСЦ 8043 РСЦ ГСЦ МВС у м. Києві на іншого власника; з 03.01.2020 по 15.09.2022 - автомобіль марки VOLKSWAGEN LT 35, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2461 куб.см., номер НОМЕР_5 . 15.09.2022 вказаний автомобіль перереєстровано за договором купівлі-продажу в ТСЦ 8047 РСЦ ГСЦ МВС у м. Києві на іншого власника. Крім того, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях вказав, що на момент розгляду запиту у нього відсутня інформація про наявність згоди власників транспортних засобів щодо поширення їх персональних даних, відповідно до чого у нього відсутні правові підстави для надання таких документів. Також, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях не надав інформації щодо наявності чи відсутності письмової згоди ОСОБА_1 на відчуження транспортних засобів марок Volkswagen LT 35 та FIAT DUCATO. З остаточної відповіді від РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях вбачається, що позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку отримати всі необхідні докази для обґрунтування своїх вимог та тверджень. . Отже, за період шлюбу сторонами було набуто наступні транспортні засоби: автомобіль марки FORD Transit D, 1991 року випуску, об`єм двигуна 2496 куб.см., номер кузова НОМЕР_2 ; автомобіль марки FIAT DUCATO, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1997 куб.см., номер кузов НОМЕР_4 ; автомобіль марки VOLKSWAGEN LT 35, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2461 куб.см., номер кузова НОМЕР_6 . Іншого майна та зобов`язань спільно сторони не нажили. Перше авто, як транспортний засіб є неподільною річчю, тому його слід залишити у власності відповідача, крім того, останні 2 транспортні засоби були відчужені відповідачем без згоди позивача, з огляду на що останній має право під час поділу спільного сумісного майна їх з відповідачем колишнього подружжя отримати компенсацію вартості його частки у спільному сумісному майні, тобто 1/2 вартості зазначених вище транспортних засобів. У позасудовий спосіб справедливо вирішити питання поділу спільного сумісного майна відповідач не бажає, тому позивач змушений звернутися за захистом своїх прав до суду із цим позовом.
Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 18.09.2025 р. по даній справі було відкрито провадження.
13.10.2025 р. відповідачем було подано відзив на позовну заяву, згідно якого остання заперечувала проти позовних вимог, обгрунтвуючи це тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.04.2025 року у справі №369/15114/24 позов ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 . Та ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні квартирою без надання іншого житла, було задоволено. Вказаним рішенням суду було усунуто перешкоди в користуванні власницею ОСОБА_3 , своєю квартирою, а ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які самовільно зайняли її квартиру та проживали в неї без відповідного договору найму та дозволу ОСОБА_3 , виселено без надання іншого житла. Зазначене рішення суду першої інстанції ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_5 , оскаржено не було та після спливу строку на оскарження набрало законної сили і є діючим. У мотивувальній частині цього рішення суд встановив факти, які мають преюдиційне значення, з якими ОСОБА_7 був ознайомлений, не заперечував проти них шляхом подання апеляційної скарги і тому погодився з ними. Таким чином, ці факти є незаперечними та перегляду чи ревізії вже не підлягають. Ці встановлені факти полягають у тому, що у 2016 році, як зазначено на другому аркуші мотивувальної частини вказаного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.04.2025 року, відносини між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 настільки погіршилися, що їхнє спільне проживання стало неможливим. ОСОБА_3 відмовилася далі проживати з ОСОБА_1 , фактично розірвавши з ним шлюбні стосунки. Через неможливість спільного проживання з ОСОБА_6 - ОСОБА_3 у середині 2016 року переїхала проживати в окрему орендовану нею квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де досі проживає сама. З того часу ОСОБА_3 не проживала та не проживає однією сім`єю з ОСОБА_6 , не вела та не веде з ним спільне господарство та спільний побут. ОСОБА_7 , який давно перестав бути та не є членом сім`ї ОСОБА_9 , без дозволу її як власниці квартири, яку вона придбала одноосібно для себе відповідно до договору купівлі-продажу квартири з відстрочкою платежу від 10 травня 2023 року, про що він знав, всупереч положенню статті 761 Цивільного кодексу, сталі 158 Житлового кодексу України, самовільно вселив та дозволив проживати в ній сторонній особі, а саме ОСОБА_5 . Саме у 2020 році, як вбачається з відповіді з Головного сервісного центру МВС на адвокатський запит представника позивача ОСОБА_10 , ОСОБА_3 під час окремого проживання придбала та зареєструвала на себе автомобіль VOOCSWAGEN LT35 2006 року випуску. Частиною 6 статті 57 Сімейного кодексу України встановлено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Таким чином, доводи позивача ОСОБА_11 в цій частині позову про нібито нажите з ним спільне майно у 2020 році у вигляді вказаного автомобіля УЛГKSWAGFN Т X 35 2006 року випуску, придбаного одноосібно мною у 2020 року, коли шлюбні відносини між мною та ним фактично припинилися і шлюб давно перестав існувати, є перебільшенням та безпідставними. У зв`язку з цим відповідач вважає, у цій частині позов про поділ спільного майна подружжя задоволенню не підлягає. Тому за результатами розгляду справи просить суд відмовити позивачу в такій позовній вимозі, а саме в компенсації йому вартості автомобіля V?KSWAGEN LT 3 5 2006 року випуску з огляду на фактичне припинення з ним шлюбних відносин у 2016 році та положення частини 6 статті 57 Сімейного кодексу України. Разом з тим позовна вимога про поділ спільного сумісного майна у вигляді зазначеного автомобіля VGJCSWAGENLT 35 2006 року випуску, задоволенню не підлягає і тому, що через встановлені Києво-Святошинським районним судом Київської області обставини, зокрема, про фактичне припинення мною шлюбних відносин з позивачем у 2016 році, він відмовився заявляти вимогу про визнання права на цей автомобіль з наведенням доказів того, що сімейні відносини у нього зі мною існували і в 2020 році, і що цей автомобіль був придбаний нами разом за спільні гроші і як майно є спільно нажитим. За обставинами справи встановленими у рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області, про що зазначено, є очевидним, що ОСОБА_1 знаючи, що шлюбні відносини між нами фактично припинилися та не існують, з середині 2016 року по вересень 2025 року навіть не думав та не заявляв вимоги про поділ так званого спільного майна подружжя, оскільки був переконаний, що шлюбу між ними не існує, ніякої праці та грошей у покупку цих автомобілів він не вкладав, а отже не має ні морального, ні дійсного права на це майно, тим більше вимагати гроші за це майно. Він тільки і міг, що часто пиячити, жити на своє задоволення безкоштовно у квартирі, що не належала йому, іноді оплачуючи гроші за комунальні послуги за користування цими послугами і не більше. Щодо позовної вимоги про виплату ОСОБА_12 половину частки вартості автомобіля FIATDUKATO, 2003 року випуску, об`ємом двигуна 1997 куб. см., який чомусь невідомо з яких міркувань та розрахунків, перебільшено було оцінено у 213 078 грн., варто зазначити про таке. На сайті AUTO RIO, не кажучи про інші, на який посилається позивач у своєму позові як на офіційне експертне джерело інформації у відсутність експертного висновку про технічний стан автомобіля, його пробіг, стан кузова та інших важливих даних щодо його стану, що впливає на кінцеве визначення реальної вартості, а не завищеної, вартість продажу такого автомобіля 2 (другого) покоління при цьому з більшим об`ємом двигуна на цьому ж сайті можна знайти в сумі еквівалентної 2000 доларам США. За ринковим курсом в перерахунку на гривну, ця сума становить трохи більше 80 000 грн. Таким чином, реальна, а не дута позовна вимога ОСОБА_13 в цій частини позову може становити 40000 грн. і не більше у вигляді компенсації йому половини вартості цього автомобіля, якщо цей автомобіль FIAT DUKATO, 2003 року випуску з об`ємом двигуна 1997 куб. см. за своїм станом у момент продажу коштував цих грошей. Однак відповідач вважає, що таких грошей цей автомобіль у момент його продажу через поганий стан не коштував, у зв`язку з чим був проданий (на розбирання як було усно повідомлено покупцем) за договірну ціну у розмірі 10000 грн. На це вказує договір комісії № 7877/20/001429 від 20.05.2020 року, укладений з власником транспортного засобу, що виступив продавцем в особі відповідального ОСОБА_14 і покупцем ОСОБА_15 , з якою і було укладено договір купівлі-продажу цього автомобіля. Крім того, відповідач щодо залишення у її власність давно неіснуючого автомобіля FORD model TRANZTTD, 1991 року випуску, який без її згоди за існуючими у неї даними ОСОБА_16 , ще раніше продав невідомим особам за 1000 доларів США на розбирання через те, що цей автомобіль був вже нетранспортабельним, привласнивши собі виручену від продажу вказану суму грошей, їйне потрібний. Цей автомобіль за документом та реквізитами облікової картки НОМЕР_7 від 03.10.2025 року, оформленою адміністратором територіального сервісного центру ГЦСМВС 7141 було знято з обліку у зв`язку з вибраковкою.
28.10.2025 р. представником позивача було подано відповідь на відзив, згідно якої остання підтримувала позовні вимоги вцілому, обгрунтовуючи свою позицію тим, що  позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив суд:- поділити спільне сумісне майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;- у порядку поділу спільного сумісного майна: залишити у власності ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , транспортний засіб марки FORD модель TRANSIT D, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , 1991 року випуску; стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , компенсацію вартості його частки у спільному сумісному майні у розмірі 485 410 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував наступним. 25.10.2002 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області та видано свідоцтво Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві, актовий запис №14. Вказаний шлюб було розірвано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09.11.2022, що набрало законної сили 10.12.2022. Сторони шлюбного договору не уклали. До подання цієї позовної, представник позивача, адвокат Василенко Н.В., звернулася з адвокатським запитом від 25.08.2025 року №59 до Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях з метою отримання інформації щодо транспортних засобів, в тому числі про їх марки, типи, кольори, роки випуску, реєстраційні номери, номери кузовів, VIN-коди, об`єми двигунів, дати державної реєстрації (серії та номери свідоцтв про реєстрацію) та зняття з реєстрації, що були зареєстровані на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у період з 25.10.2002 по 10.12.2022, а також про зняття цих транспортних засобів з реєстрації. Крім цього, представник позивача, також просила надати копії підтверджуючих документів, на підставі яких відбулась така реєстрація або таке зняття з реєстрації транспортних засобів, що зареєстровані на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у період з 25.10.2002 по 10.12.2022. На вказаний адвокатський запит Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях надав відповідь від 27.08.2025 року №31/31/14/920-аз/05-2025-924-2025. Проте, у позивача та у його представника, виникли сумніви щодо правильності наданої інформації у відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях. З огляду на вказане, представник позивача повторно звернулася до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях з адвокатським запитом від 29.08.2025 року №62 з метою уточнити рік випуску автомобіля марки FORD Transit D, а також з проханням надати інформацію щодо наявності чи відсутності письмової згоди ОСОБА_1 на відчуження транспортних засобів марок Volkswagen LT 35 та FIAT DUCATO. Крім цього, представник позивача повторно попросила надати інформацію, на підставі чого зазначені транспортні засоби були зняті із державної реєстрації на ім`я ОСОБА_3 , а також копії документів, що це підтверджують. На вказаний адвокатський запит Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях надав відповідь від 01.09.2025 року №31/31/14/937-аз/05-2025-944-2025. З вказаної відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях вбачається, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у період з 25.10.2002 по 10.12.2022 на обліку значилися наступні транспортні засоби: з 30.09.2004 по теперішній час - автомобіль марки FORD Transit D, 1991 року випуску, об`єм двигуна 2496 куб.см, номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 30.09.2004, яка відбулась в ТСЦ 7141 РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області; з 29.09.2015 по 20.05.2020 - автомобіль марки FIAT DUCATO, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1997 куб.см, номер кузов НОМЕР_4 . 20.05.2020 вказаний автомобіль перереєстровано за договором купівлі-продажу в ТСЦ 8043 РСЦ ГСЦ МВС у м. Києві на іншого власника; з 03.01.2020 по 15.09.2022 - автомобіль марки VOLKSWAGEN LT 35, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2461 куб.см, номер НОМЕР_5 . 15.09.2022 вказаний автомобіль перереєстровано за договором купівлі-продажу в ТСЦ 8047 РСЦ ГСЦ МВС у м. Києві на іншого власника. Крім того, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях вказав, що на момент розгляду запиту у нього відсутня інформація про наявність згоди власників транспортних засобів щодо поширення їх персональних даних, відповідно до чого у нього відсутні правові підстави для надання таких документів. Також, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях не надав інформації щодо наявності чи відсутності письмової згоди ОСОБА_1 на відчуження транспортних засобів марок Volkswagen LT 35 та FIAT DUCATO. Отже, за період шлюбу сторонами було набуто наступні транспортні засоби: автомобіль марки FORD Transit D, 1991 року випуску, об`єм двигуна 2496 куб.см, номер кузова НОМЕР_2 ; автомобіль марки FIAT DUCATO, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1997 куб.см, номер кузов НОМЕР_4 ; автомобіль марки VOLKSWAGEN LT 35, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2461 куб.см, номер НОМЕР_5 . Іншого майна та зобов`язань спільно сторони не нажили. Перше авто, як транспортний засіб є неподільною річчю, тому його слід залишити у власності відповідача, крім того, останні 2 транспортні засоби були відчужені відповідачем без згоди позивача, з огляду на що останній має право під час поділу спільного сумісного майна їх з відповідачем колишнього подружжя отримати компенсацію вартості його частки у спільному сумісному майні, тобто 1/2 вартості зазначених вище транспортних засобів. У позасудовий спосіб справедливо вирішити питання поділу спільного сумісного майна відповідач не бажає, тому позивач змушений був звернутися за захистом своїх прав до суду. Не погоджуючись з вказаним, відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечила проти доводів та вимог позивача, посилаючись на наступне: 1. Відповідач посилається на встановлені обставини у справі №369/15114/24. Відповідач вважає, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.04.2025 у справі №369/15114/24 має преюдиційне значення для цієї справи. У відзиві відповідач зазначає, що ОСОБА_1 погодився з рішенням Києво Святошинського районного суду від 21.04.2025 у справі №369/15114/24, оскільки був ознайомлений з його змістом і ніяким чином не заперечував проти нього та не подавав апеляційної скарги. На підставі зазначеного відповідач наголошує на тому, що оскільки в мотивувальній частині рішення суду у справі №369/15114/24 були встановленні факти, то вони мають преюдиційне значення. Так, на думку відповідача, судом у у справі № 369/15114/24 встановлено такі обставини:- у 2016 році відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 настільки погіршилися, що їхнє спільне проживання стало неможливим;- ОСОБА_3 відмовилася далі проживати з ОСОБА_1 , фактично розірвавши з ним шлюбні стосунки;- через неможливість спільного проживання з ОСОБА_1 . ОСОБА_3 у середині 2016 року переїхала проживати в окрему орендовану нею квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де досі проживає сама;- З того часу ОСОБА_3 не проживала та не проживає однією сім`єю з ОСОБА_1 , не вела та не веде з ним спільне господарство та спільний побут;- ОСОБА_1 , який давно перестав бути та не є членом сім`ї ОСОБА_3 без дозволу її як власниці квартири, яку вона придбала одноосібно для себе відповідно до договору купівлі-продажу квартири з відстрочкою платежу від 10.05.2023, про що він знав, всупереч положенню статті 761 ЦК України, статті 158 ЖК України, самовільно вселив та дозволив проживати в ній сторонній особі, а саме ОСОБА_17 . На підставі вищевикладеного відповідач далі зазначає, що саме у 2020 році, вона, під час окремого проживання, придбала та зареєструвала на себе автомобіль VOLKSWAGEN LT 35 2006 року випуску. Таким чином, відповідач вважає, що доводи позивача в цій частині вимог, про нібито нажите спільне майно у 2020 році у вигляді автомобіля VOLKSWAGEN LT 35 2006 року випуску, придбаного особисто нею у 2020 році, коли шлюбні відносини між ними фактично припинился є перебільшенням та безпідставними. У зв`язку з цим, відповідач вважає, що позов в цій частині вимог не підлягає задоволенню; 2. Щодо поведінки позивача та моменту припинення шлюбних відносин. Відповідач вказує, що позивач протягом тривалого часу після 2016 року не звертався до суду з вимогою про поділ майна, що, на її думку, свідчить про відсутність у нього наміру або підстав вважати майно спільним. Також зазначає, що позивач не докладав зусиль до придбання спірного майна, не здійснював спільного господарства, не мав доходів, натомість «зловживав спиртним» та «користувався її житлом безоплатно». На підставі цього відповідач вважає, що позивач не має «морального та дійсного права» на спірне майно; 3. Щодо позовних вимог стосовно автомобіля FIAT DUKATO 2003 року випуску. Відповідач зазначила, що їй не відомо, з яких міркувань та розрахунків, перебільшено було оцінено у 213 078 грн. і зазначила про те, що на сайті AUTORIO, не кажучи про інші, на який посилається позивач у своєму позові як на офіційне експертне джерело інформації у відсутність експертного висновку про технічний стан автомобіля, його пробіг, стан кузова та інших важливих даних щодо його стану, що впливає на кінцеве визначення реальної вартості, а не завищеної, вартість продажу такого автомобіля 2 (другого) покоління при цьому з більшим об`ємом двигуна на цьому ж сайті можна знайти в сумі еквівалентної 2000 доларам США. За ринковим курсом в перерахунку на гривну, ця сума становить трохи більше 80000 грн. Таким чином, на думку відповідача, реальна, а не дута позовна вимога ОСОБА_1 в цій частини позову може становити 40000 грн. і не більше у вигляді компенсації йому половини вартості цього автомобіля, якщо цей автомобіль FIAT DUKATO, 2003 року випуску, з об`ємом двигуна 1997 куб.см, за своїм станом у момент продажу коштував цих грошей. Однак, як зазначає відповідач, таких грошей цей автомобіль у момент його продажу через поганий стан не коштував, у зв`язку з чим був проданий (на розбирання як було усно повідомлено покупцем) за договірну ціну у розмірі 10000 грн. На це вказує договір комісії №7877/20/001429 від 20.05.2020, укладений з власником транспортного засобу, що виступив продавцем в особі відповідального ОСОБА_14 і покупцем ОСОБА_15 , з якою і було укладено договір купівлі-продажу цього автомобіля. У зв`язку з цим відповідач просить суд зменшити позовні вимоги та визнати, що вартість автомобіля на час продажу була мінімальною; 4. Щодо автомобіля FORD TRANZIT D, 1991 року випуску. Відповідач зазначила, що пустий жест доброї волі про нібито залишення за нею давно неіснуючого автомобіля FORD TRANZIT D, 1991 року випуску, який без її згоди за існуючими у неї даними ОСОБА_1 ще раніше продав невідомим особам за 1000 доларів США на розбирання через те, що цей автомобіль був вже нетранспортабельним, привласнивши собі виручену від продажу вказану суму грошей, їй не потрібний. Далі відповідач вказала, що цей автомобіль за документом та реквізитами облікової картки № НОМЕР_9 від 03.10.2025, оформленою адміністратором територіального сервісного центру ГЦС МВС 7141 було знято з обліку у зв`язку з вибраковкою. Також відповідач вказала, що враховуючи зазначені обставини та доводи, за результатами розгляду справи з урахуванням реалістичної позовної вимоги у межах компенсації половини вартості автомобіля FIAT DUKATO у сумі 5000 грн., яку, на її думку, тільки і може бути задоволено. Представник позивача у відповіді на відзив зазначає: 1. Щодо посилань відповідача на нібито встановлені судом обставини у справі №369/15114/24. Посилання відповідача на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.04.2025 у справі №369/15114/24 як на доказ встановлення обставин припинення шлюбних відносин між сторонами є безпідставними з огляду на наступне. Відповідач фактично посилається не на встановлені судом обставини, а на виклад судом її власних тверджень, які містяться в описовій частині рішення після слів: «Позов обґрунтований тим, що…» У зазначеному рішенні суд лише навів аргументи, якими ОСОБА_3 обґрунтовувала свій позов, не даючи їм оцінки та не встановлюючи жодних фактів щодо часу припинення шлюбних відносин, окремого проживання сторін чи набуття майна у період шлюбу. Таким чином, твердження відповідача про те, що суд нібито встановив факт припинення шлюбних відносин у 2016 році, не відповідає дійсності, оскільки вказані дані є лише викладом позиції позивачки ОСОБА_3 , а не висновками суду. Отже, будь-які посилання відповідача на рішення у справі №369/15114/24 як на преюдиційне є юридично необґрунтованими і не можуть враховуватися судом при вирішенні цього спору; 2. Щодо тверджень відповідача про нібито припинення шлюбних відносин у 2016 році та поведінку позивача. Твердження відповідача про припинення фактичних шлюбних відносин у 2016 році не підтверджені жодним належним доказом. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 та ч. 6. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Натомість, відповідач всупереч вимогам ст.ст. 12 та 81 ЦПК України не надала жодних підтверджень окремого проживання сторін у вказаний нею період. При цьому шлюб між сторонами юридично існував до 10.12.2022, оскільки він був розірваний лише рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09.11.2022, що набрало законної сили 10.12.2022. Отже, майно, набуте сторонами до цієї дати, відповідно до ст. 60 СК України вважається об`єктом спільної сумісної власності подружжя незалежно від того, на кого з подружжя воно було зареєстроване. Будь-яке припинення спільного проживання саме по собі не змінює правового режиму майна і не припиняє презумпцію спільності. Для спростування цієї презумпції відповідач має довести, що спірне майно придбане виключно за її особисті кошти або вже після фактичного припинення сімейних відносин, що нею не зроблено. Також безпідставними є посилання відповідача на те, що позивач тривалий час не звертався з позовом про поділ майна. Відповідно до ст. 256, 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Позивач розраховував на добровільне вирішення питання поділу майна, проте, після відмови відповідача, був змушений звернутися до суду. Крім цього, протягом 2023-2025 років позивачем вживалися заходи забезпечення доказів до подання даної позовної заяви, про що зазначено у позовній заяві. Варто також зазначити, що будь-які оціночні твердження відповідача про особисті якості позивача, його спосіб життя чи «моральне право» на майно не підтверджені доказами та не мають юридичного значення для вирішення питання про поділ спільного майна подружжя. 3. Щодо вартості автомобіля FIAT DUKATO, 2003 року випуску. Позивач не заперечує факту відчуження відповідачем автомобіля FIAT DUKATO, 2003 року випуску, проте наголошує, що це було зроблено без його згоди, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України, за якою розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідач не надала жодних доказів отримання згоди чоловіка на продаж цього автомобіля, а тому відчуження відбулося з порушенням прав позивача як співвласника. Посилання відповідача на якусь «реальну» вартість автомобіля є голослівними та не підтверджені жодними об`єктивними документами чи висновками експерта. Натомість позивач визначив вартість, виходячи з ринкової вартості аналогічних автомобілів на момент подання позову, що відповідає практиці Верховного Суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З урахуванням наведеного та відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі №201/14044/16-ц, провадження №61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. (Постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц). У постанові від 05.10.2020 у справі № 537/78/19 Касаційний цивільний суд Верховного Суду прийшов до наступного висновку: «Установивши, що автомобіль «Toyota Camry», 2008 року випуску, придбаний під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач відчужив його без згоди позивача як іншого із подружжя, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу. При цьому висновки судів попередніх інстанцій у повній мірі узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.» Разом з тим, з урахуванням того, що відповідач заперечує проти зазначеної ринкової вартості, позивач змушений просити суд призначити судову автотоварознавчу експертизу для визначення реальної вартості автомобіля FIAT DUKATO, 2003 року випуску, станом на дату подання позову. Клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи додане до цієї відповіді на відзив. 4. Щодо автомобіля FORD TRANZIT D, 1991 року випуску. Посилання відповідача на те, що автомобіль FORD TRANZIT D, 1991 року випуску, давно не існує або був проданий позивачем, є безпідставними і не підтверджені жодним доказом. Відповідач не надала жодного документу, який би підтверджував факт продажу цього автомобіля позивачем або отримання ним коштів від такого продажу. Крім того, з наданої відповідачем облікової картки №2595046920 від 03.10.2025 не вбачається, коли саме автомобіль був фактично знятий з обліку. Наявна дата може відповідати лише часу формування самої довідки, а не даті припинення реєстрації транспортного засобу. Тому не можна виключити, що дії зі зняття автомобіля з обліку були вчинені вже після подання позову з метою уникнення поділу спільного майна, що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача. Позивач вважає, що зазначений транспортний засіб, не залежно від його технічного стану, має певну майнову цінність, а отже, просить суд призначити судову автотоварознавчу експертизу для визначення його ринкової (залишкової) вартості на момент подання позову. 5. Щодо інших тверджень відповідача. Інші висловлювання відповідача, що не стосуються предмета спору та не підтверджені доказами (зокрема, щодо особистої поведінки позивача), не мають юридичного значення і не підлягають судовому дослідженню у межах цієї справи. На підставі викладеного, позивач вважає, що доводи, наведені у відзиві, є безпідставними, надуманими та не підтвердженими належними і допустимими доказами. 
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав.
Суд, вислухавши сторони, дослідивши та вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.
25.10.2002 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області та видано свідоцтво Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві, актовий запис №14. 
Вказаний шлюб було розірвано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09.11.2022, що набрало законної сили 10.12.2022 (а.с.15-16). 
Судом встановлено, що сторони шлюбного договору не укладали. 
Згідно інформаційної довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях від 01.09.2025 року №31/31/14/937-аз/05-2025-944-2025, вбачається, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у період з 25.10.2002 по 10.12.2022 на обліку значилися наступні транспортні засоби:
- з 30.09.2004 по теперішній час - автомобіль марки FORD Transit D, 1991 року випуску, об`єм двигуна 2496 куб.см., номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , дата реєстрації 30.09.2004, яка відбулась в ТСЦ 7141 РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області;
- з 29.09.2015 по 20.05.2020 - автомобіль марки FIAT DUCATO, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1997 куб.см., номер кузов НОМЕР_4 . 20.05.2020 вказаний автомобіль перереєстровано за договором купівлі - продажу в ТСЦ 8043 РСЦ ГСЦ МВС у м. Києві на іншого власника; 
- з 03.01.2020 по 15.09.2022 - автомобіль марки VOLKSWAGEN LT 35, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2461 куб.см., номер НОМЕР_5 . 15.09.2022 вказаний автомобіль перереєстровано за договором купівлі-продажу в ТСЦ 8047 РСЦ ГСЦ МВС у м. Києві на іншого власника (а.с.19-21). 
Дана інформація також підтверджується інформаційною довідкою Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях від 01.10.2025 року №31/31/14/06-10488-2025 (а.с.85).
Згідно з інформаційною довідкою Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградський областях від 01.10.2025 року №31/31/714/Б-4771-4588-2025 вбачається, що з 30.09.2004 по теперішній час за ОСОБА_18 рахується автомобіль марки FORD Transit D, 1991 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_10 (а.с.104).
Згідно облікової картки № НОМЕР_9 від 03.10.2025 р. вбачається, що автомобіль марки FORD Transit D, 1991 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_10 знятий з обліку у зв`язку з вибраковкою (а.с.105). 
Дана інформація дає підстави суду вважати, що станом на 03.10.2025 р. відповідачем вчинилися дії направлені на зняття з обліку даного траспортного засобу вже після подачі даного позову до суду (позов подано 15.09.2025 р. ) і в період після розірвання шлюбу з позивачем (шлюб розірвано у 2022 р.).
Згідно договору купівлі продажу транспортного засобу 7877/20/00/1429 від 20.05.2020 р. вбачається факт продажу відповідачем автомобіля FIAT DUCATO, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1997 куб.см., номер кузов НОМЕР_4 за 10000 грн., що підтверджується також договором комісії від 20.05.2020 р. (а.с.106, 107).
Згідно висновку екперта №05/26 судової транспортно-товарознавчої експертизи від 20.03.2026 р. вбачається, що:
- середньоринкова вартість, аналогічного до об`єкта дослідження, транспортного засобу автомобіль марки FIAT DUCATO, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1997 куб.см., номер кузов НОМЕР_4 , станом на 12.09.2025 становить 137 980 грн.;
- середньоринкова вартість, аналогічного до об`єкта дослідження, транспортного засобу автомобіль марки VOLKSWAGEN LT 35, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2461 куб.см., номер НОМЕР_5 , станом на 12.09.2025 становить 317700 грн.;
- середньоринкова вартість, аналогічного до об`єкта дослідження, транспортного засобу автомобіль марки FORD Transit D, 1991 року випуску, об`єм двигуна 2496 куб.см., номер кузова НОМЕР_2 , станом на 12.09.2025 становить 71470 шгрн. (а.с.172-195).
Представник позивача після уточнення позовних вимог в результаті проведеної експертизи просить суд у порядку поділу спільного сумісного майна:
- залишити у власності відповідача автомобіль марки FORD Transit D, 1991 року випуску, об`єм двигуна 2496 куб.см., номер кузова НОМЕР_2 ;
- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості його частки у спільному майні у розмірі 263575 грн.;
- стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в сумі 2108 грн. 60 коп. та витрати на проведення експертизи у розмірі 39000 грн.;
- повернути позивачу надмірно сплачений судовий збір у розмірі 1774 грн. 68 коп., сплаченого згідно із квитанцією ID: 5603-4936-5997-520 від 10.09.2025 р. із Державного бюджету України.
Суд вирішуючи даний спір керується наступним.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
У даній справі спірні правовідносини стосуються поділу спільного майна подружжя, а саме як зазначає позивач трьох транспортних засобів, які на думку позивача є спільною сумісною власністю позивача та відповідача.
Суд погоджується з позицією позивача щодо того, що дані транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя. 
Проте суд не погоджується із твердженням позивача щодо необхідності стягнення з відповідача грошової компенсації за автомобіль марки FIAT DUCATO, 2003 року випуску та автомобіль VOLKSWAGEN LT 35, 2006 року випуску виходячи з наступного.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження № 61-35779св18), від 20 травня 2022 року у справі № 330/1079/20 (провадження № 61-5763св21).
Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Тлумачення змісту статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (постанова Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)).
Отже, у сімейному праві України встановлено спростовну презумпцію спільності майна подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у статті 57 СК України), допоки одним з подружжя, який це заперечує, не доведено інше.
Державна реєстрація спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).
Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
У частині першій статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга статті 70 СК України).
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому, не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2021 року у справі № 756/2527/16-ц (провадження № 61-5837св20), вказано, що «виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. […] вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто».
Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19)).
Судом встановлено, що спірне майно, а саме три автомобіля були набуті сторонами під час їх перебування в офіційному зареєстрованому шлюбі.
Відповідачкою ОСОБА_3 презумпція спільності права власності подружжя не спростована, не надано суду доказів, що дає суду вважати, що дане майно є спільною сумісною власністю позивача та відповідача.
Проте суд вважає, що майно у вигляді автомобіля марки FIAT DUCATO, 2003 року випуску та автомобіля VOLKSWAGEN LT 35, 2006 року випуску не підлягає поділу із стягненням з відповідача 1/2 частини його вартості, оскільки дане майно було відчужене відповідачем під час перебування сторін в офіційному зареєстрованому шлюбі.
Позивач наполягаючи на те, що він та відповідач постійно перебували в шлюбі не надав суду доказів, які б свідчили, що кошти отримані від продажу автомобілів були витрачені ОСОБА_3 не на потреби сім`ї. 
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2019 року в справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18)).
Відповідач стверджуючи, що між нею та позивачем шлюбні відносини фактично припинені ще в 2016 році, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження даного твердження, тобто відповідачем належним чином не було підтверджено відсутність спільного бюджету, побуту та взаємного піклування, точний час і хронологічну межу припинення шлюбних стосунків та те, що між подружжям зникла особиста та моральна складова сім`ї: сторони не проводили разом дозвілля, не святкували події, не підтримували стосунків як чоловік і жінка.
Самого лише факту реєстрації за різними адресами недостатньо.
Суд звертає увагу на те, що в даному випадку тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на відповідача, яка її спростовує.
Також суд звертає увагу, що ОСОБА_3 при подачі позову до суду про розірвання шлюбу між нею та позивачем в обгрунтуванні позовних вимог та викладені фактичних обставин справи не зазначала, що вона і ОСОБА_1 проживають окремо і не ведуть спільного господарства, а зазначила підставою розірвання шлюбу те, що у них відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморузуміння (а.с.15-16).
Посилання ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського рійонного суду Київської області від 21.04.2025 р. по справі №369/15114/24 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житла, а саме те що в даному рішенні зазначено, що відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 погіршилися, що їхнє спільне проживання стало неможливим і ОСОБА_3 відмовилася проживати з ОСОБА_1 чим фактично припинила шлюбні відносини, судом до уваги не береться, оскільки предсметом даного позову по справі 3369/15114/25 є виселення осіб з квартири і при розгляді даної справи суд не досліджував наявність чи відсутність іншого спільного сумісного майна подружжя, його кількісний складі та не встановлював факту окремого проживання подружжя.
Відповідач ОСОБА_3 у відзиві на позов зазначивши що автомобіль VOLKSWAGEN LT 35, 2006 року випуску придбаний у 2020 р. за власні кошти в період окремого проживання з позивачем з 2016 р. фактично визнала те, що автомобіль  FIAT DUCATO, 2003 року випуску, який був проданий у 2020 р. є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки частково визнавала позовні вимоги щодо грошової компенсації за даний автомобіль.
Позивач та представник позивача обгрунтовуючи позовні вимоги фактично стверджували, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбних вдносинах до моменту розірвання шлюбу.
Вищевикладене дає суду підстави вважати, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства стронами мало місце з моменту реєстрації шлюбу до його розірвання.
Посилання позивача та його представника на те, що ОСОБА_3 відчужила об`єкти спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобіль  FIAT DUCATO, 2003 року випуску, який був проданий у 2020 р. та автомобіль VOLKSWAGEN LT 35, 2006 року випуску, який був проданий у 2022 р. до розірвання шлюбу, без згоди ОСОБА_1 свого підтвердженя під час судового розгляду не знайшло.
Суд зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 під час перебування в офіційному зареєстрованому шлюбі мали відповідні права та обов`язки стосовно спільного сумісного майна подружжя і ОСОБА_1 як передбачено ст. 63 СК України мав рівні права на володіння і користування майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.
Крім того подружжя зобов`язане спільно брати участь у витратах на утримання, обслуговування та збереження майна, яке перебуває у їх спільній сумісній власності.
Твердження позивача щодо постійного перебування у шлюбниних відносинах з ОСОБА_3 з моменту реєстрації до його розірвання фактично спростовують посилання останнього, що він не знав про продаж даного майна і що була відсутня його згода на вчинення даних правочинів, тобто перебуваючи в шлюбних відносинах з ОСОБА_3 позивач знаючи про продаж спільного сумісного майна без його згоди не був позбавлений права оскаржити дані правочини, проте ним цього зроблено не було. 
На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації з відповідача на користь позивача за продаж автомобіля  FIAT DUCATO, 2003 року випуску, який був проданий у 2020 р. та автомобіль VOLKSWAGEN LT 35, 2006 року випуску, який був проданий у 2022 р. задоволенню не підлягають. 
Щодо позовної вимоги відносно залишення у власність відповідача втомобіля марки FORD Transit D, 1991 року випуску, об`єм двигуна 2496 куб.см., номер кузова НОМЕР_2 та стягнення половини його вартості з відповідача на користь позивача, суд зазначає наступне.
Судом безпосередньо встановлено, що згідно облікової картки № НОМЕР_9 від 03.10.2025 р. вбачається, що автомобіль марки FORD Transit D, 1991 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_10 знятий з обліку у зв`язку з вибраковкою, тобто є списаним, а саме даний транспортний засіб остаточно вилучено з державного реєстру МВС України як непрдатний до експлуатації. 
Дана інформація дає підстави суду вважати, що станом на 03.10.2025 р. відповідачем Бас вчинилися дії направлені на зняття з обліку даного траспортного засобу вже після подачі даного позову до суду (позов подано 15.09.2025 р. ) і в період після розірвання шлюбу з позивачем (шлюб розірвано у 2022 р.), тобто в даному випадку має місце відчудження спільного сумісного майна без згоди іншого власника, а саме ОСОБА_1 , оскільки дана дія була вчинена після розірвання шлюбу.
Якщо один із подружжя відчужив, знищив, списав або використовував спільне майно на власний розсуд проти волі іншого, вартість цього майна враховується при поділі. Той з подружжя, хто залишився без майна має право на грошову компннсацію 1/2 вартості цього автомобіля. Вартиість автомобіля розраховується станом на момент, який передував його списанню.
Оскільки даний транспортний засіб як юридичний об`єкт більше не існує, вимога про поділ майна в натурі є неналежним способом захисту, тобто дане майно підлягає поділу, але не шляхом передачі самого автомобіля, а шляхом компенсації половини його вартості тому з подружжя, чиї права були порушення списанням автомобіля під час судорвого розгляду, в даному випадку ОСОБА_1 .
Суд констатує, що задоволення позову в даній частині щодо поділу майна у такий спосіб відповідає змісту порушеного права позивача як співвласника спільного сумісного майна подружжя та не суперечить судовій практиці вирішення подібних спорів (див. постанову Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 753/4498/19, провадження № 61-10250св23).
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині поділу спільного сумісного майна сторін та у порядку поділу спільного сумісного майна слід стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості його частки у спільному сумісному майні у розмірі 35735 грн., в решті позовних вимог відмовити.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягненню з відповідача підлягають судові витрати в розмірі 5574 грн. 33 коп., що складаються з суми судового збору 285 грн. 93 коп. та витрат на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 5288 грн. 40 коп.
Крім того поверненню позивачу підлягає сума надмірно сплаченого судового збору у розмірі 1774 грн. 68 коп., сплаченого згідно із квитанцією ID: 5603-4936-5997-520 від 10.09.2025 р. із Державного бюджету України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 57, 60, 61, 63, 65, 69-71 СК України, ст. ст. 328, 355, 368, 372 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 11, 12, 60, 77, 78, 81, 82, 88, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов - задовольнити частково.
Поділити спільне сумісне майно  ОСОБА_1 ,     ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстрованого АДРЕСА_2 ) та  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_3 ) та у порядку поділу спільного сумісного майна:
-стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_3 ) на користь  ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстрованого АДРЕСА_2 ), грошову компенсацію вартості його частки у спільному сумісному майні у розмірі 35735 грн. (тридцять п`ять тисяч сімсот тридцять п`ять гривень) 00 коп.
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_3 ) на користь  ОСОБА_1 ,     ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстрованого АДРЕСА_2 ) судові витрати в розмірі 5574 грн. 33 коп., що складаються з суми судового збору 285 грн. 93 коп. та витрат на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 5288 грн. 40 коп.
Повернути ОСОБА_1 ,     ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстрованого АДРЕСА_2 ) надмірно сплачений судовий збір у розмірі 1774 грн. 68 коп., сплаченого згідно із квитанцією ID: 5603-4936-5997-520 від 10.09.2025 р. із Державного бюджету України.
В решті позову - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.
Повний текст рішення виготовлений 15.09.2026 р.

Суддя           І.Д.Калієвський