Номер провадження: 22-ц/813/130/26 
Справа № 522/8867/21
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.08.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя - Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
суддів: Назарової В.А., Коновалової В.А.
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 
представник позивача - ОСОБА_3 
відповідачі - Бурбон Марін Сервісез Грінмар ЛТД (Bourbon Marine Services Greenmar Ltd), судновласник Бурбон Саплай Інвестісментс (Bourbon Supply Investissements), страхова компанія Шипоунерс Мючуал Протекшн енд Індемніти Ассосіейшн, Люксембург (The Shipowners Mutual Protection and Indemnity Association (Luxembourg), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
представник відповідачів - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5 в інтересах якого діє адвокат Продан Микола Отарійович та Бурбон Марін Сервісез Грінмар ЛТД (Bourbon Marine Services Greenmar Ltd), Бурбон Саплай Інвестісментс (Bourbon Supply Investissements), Шипоунерс Мючуал Протекшн енд Індемніти Ассосіейшн, Люксембург (The Shipowners Mutual Protection and Indemnity Association (Luxembourg) в інтересах яких діє адвокат Котляр Юрій Олександрович на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2023 року, ухвалене у складі судді Абухіна Р.Д., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Бурбон Марін Сервісез Грінмар ЛТД (Bourbon Marine Services Greenmar Ltd), Судновласника Бурбон Саплай Інвестісментс (Bourbon Supply Investissements), страхової компанії Шипоунерс Мючуал Протекшн енд Індемніти Ассосіейшн, Люксембург (The Shipowners Mutual Protection and Indemnity Association (Luxembourg), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
установив:
Короткий зміст позовних вимог.
19.05.2021 року до суду надійшов зазначений позов, по якому позивач просить:
- визнати громадянина України ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , батьком ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 
- встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , починаючи з квітня 2018 року по вересень 2019 р. (по день смерті ОСОБА_9 ).
- стягнути з компанії Bourbon Marine Services Greenmar Ltd (Бурбон Марін Сервісез Грінмар Лтд.), що розташована за адресою: IFS Court Bank Street, 28 Cybercity Ebene 72201, Маврикій, компанії The Shipowners'Mutual Protectionand Indemnity Association (Luxembourg), судновласника - компанії Bourbon Supply Investissements, що розташована за адресою: 7е Arrondissement,148, rue Sainte, 13007, Марсель, Франція, ідентифікаційний код 4109747, солідарно на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційній код НОМЕР_2 , що діє в своїх інтересах, а також в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , суму компенсації за трудовим контрактом у зв`язку зі смертю ОСОБА_9 в загальному розмірі 135 000 (сто тридцять п`ять тисяч) євро (120 000 євро на користь ОСОБА_1 й 15 000 євро на користь малолітньої дочки ОСОБА_2 ), що еквівалентно 4 526 550(чотири мільйона п`ятсот двадцять шість тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривеньна день подачі позову.
- стягнути з компанії Bourbon Marine Services Greenmar Ltd (Бурбон Марін Сервісез Грінмар Лтд.), що розташована за адресою: IFS Court Bank Street, 28 Cybercity Ebene 72201, Маврикій, компанії The Shipowners'Mutual Protectionand Indemnity Association (Luxembourg), судновласника - компанії Bourbon Supply Investissements, що розташована за адресою: 7е Arrondissement,148, rueSainte, 13007, Марсель, Франція, ідентифікаційний код 4109747, солідарно на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційній код НОМЕР_2 , вартість втрачених речей потерпілого в розмірі157 699гривень (сто п`ятдесят сім тисяч шістсот дев`яносто дев`ять гривень), що еквівалентно4 703 євро на день подачі позову.
- стягнути з компанії Bourbon Marine Services Greenmar Ltd (Бурбон Марін Сервісез Грінмар Лтд.), що розташована за адресою: IFS Court Bank Street, 28 Cybercity Ebene 72201, Маврикій, компанії The Shipowners'Mutual Protectionand IndemnityAssociation (Luxembourg), судновласника - компанії Bourbon Supply Investissements, що розташована за адресою: 7е Arrondissement,148, rueSainte, 13007, Марсель, Франція, ідентифікаційний код 4109747, солідарно на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційній код НОМЕР_2 , в порядку відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_9 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_2 за період з 02.12.2019 р. по 19.05.2021 р. суму в розмірі 10 044 євро, на утримання малолітньої дочки за період з 19.05.2021 по 19.05.2024 р. суму в розмірі 20 088 євро, на утримання малолітньої дочки по досягненню нею 14 років суму в розмірі 558 євро щомісячно, починаючи з 19.05.2024 по 02.12.2033 р. включно.
- стягнути з компанії Bourbon Marine Services Greenmar Ltd (Бурбон МарінСервісезГрінмар Лтд.), що розташована за адресою: IFS Court Bank Street, 28 Cybercity Ebene 72201, Маврикій, компанії The Shipowners'Mutual Protectionand Indemnity Association (Luxembourg), судновласника - компанії Bourbon Supply Investissements, що розташована за адресою: 7е Arrondissement, 148, rue Sainte, 13007, Марсель, Франція, ідентифікаційний код 4109747, солідарно на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційній код НОМЕР_2 , що діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку з втратою годувальника суму в розмірі 10 044 євро за період з 02.12.2019 по 19.05.2021 р., суму в розмірі 20 088 євро за період з 19.05.2021 по 19.05.2024 рік, суму в розмірі 558 євро щомісячно до досягнення ОСОБА_2 18 (вісімнадцяти) років, починаючи з 19.05.2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_17 рік. включно.
- стягнути з компанії Bourbon Marine Services Greenmar Ltd (Бурбон Марін Сервісез Грінмар Лтд.), що розташована за адресою: IFS Court Bank Street, 28 Cybercity Ebene 72201, Маврикій, компанії The Shipowners'Mutual Protectionand Indemnity Association (Luxembourg), судновласника - компанії Bourbon Supply Investissements, що розташована за адресою: 7е Arrondissement, 148, rueSainte, 13007, Марсель, Франція, ідентифікаційний код 4109747, солідарно на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційній код НОМЕР_2 , моральну шкоду в розмірі 25 000 євро, що еквівалентно 838250(вісімсот тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень у рівних частках.
- стягнути з компанії Bourbon Marine Services Greenmar Ltd (Бурбон Марін Сервісез Грінмар Лтд.), що розташована за адресою: IFS Court Bank Street, 28 CybercityEbene 72201, Маврикій, компанії The Shipowners'Mutual Protectionand Indemnity Association (Luxembourg), судновласника - компанії BourbonSupplyInvestissements, що розташована за адресою: 7е Arrondissement, 148, rueSainte, 13007, Марсель, Франція, ідентифікаційний код 4109747, солідарно на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційній код НОМЕР_2 , що діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , моральну шкоду в розмірі 25 000 євро, що еквівалентно 838250(вісімсот тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень у рівних частках.
- стягнути з відповідачів на користь позивачки судові витраті у розмірі 127 000 (сто двадцять сім тисяч) грн.
Мотивує вимоги тим, що з квітня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (цивільній чоловік) почали постійно спільно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 .
26 липня 2019 року ОСОБА_9 уклав трудовий контракт із компанією «Bourbon Marine Services Greenmar Ltd» (Бурбон Марін Сервісез Грінмар Лтд; надалі - Компанія), терміном на 90 днів, відповідно до умов якого ОСОБА_9 був найнятий на судно/буксир «Bourbon Rhode» (Бурбон Роуд), ІМО № 9356359, прапор Люксембурга (надалі - «Судно»), на посаду моториста.
26 вересня 2019 року судно «Bourbon Rhode» (що має клас буксира/постачального судна) з 14 членами екіпажу на борту затонуло при здійсненні транзитного переходу в Атлантичному океані після ремонту з Лас Пальмаса в Гвіану (Південна Америка), в 1600 км на захід від островів Кабе Верде, за координатами 16? 05.3? N/039? 43.9?W. В результаті пошукової операції, яка здійснювалася різними судами, що знаходилися поблизу місця гибелі судна, лише 3 члена екіпажа судна були врятовані; були знайдені тіла 4 членів екіпажа, включаючи ОСОБА_9 , 7 членів екіпажа пропали без вісти (вочевидь, також загибли).
Вищезазначена подія була широко освічена засобами масової інформації, в яких зазначаються не тільки про факт зазнання лиха судном «BourbonRhode» в Атлантичному океані, але й факт знаходження ОСОБА_9 на такому судні під час трагічних обставин
Гибель судна трапилася через вину Компанії й судновласника судна (відповідачів по справі), які незважаючи на поганий технічний стан судна, його неморехідний стан, неналежний ремонт судна, клас судна, недостатній запас палива, погодні умови (потужний ураган, що є звичайним явищем в дану пору року), вирішили здійснити перехід буксира через Атлантичний океан, що і привело до його гибелі та загибелі ії цивільного чоловіка, моториста судна ОСОБА_9 ..
Згідно висновку Морської адміністрації Люксембурга від 19.08.2020 р. (адміністрація прапора судна), яка проводить розслідування причин гибелі судна, однією з причин гибелі судна також стала відсутність належної водонепроникності судна та його механізмів, що призвело до надходження води у відсіки судна та його затопленню.
Відповідно до інформації, наданої Морською адміністрацією Люксембурга фінальний рапорт розслідування повинен був бути наданий в грудні 2020 року.
30.09.2019 р. тіло ОСОБА_9 було знайдено в морі судном «Ventose» («Вентозе») в координатах 16 градусів 43 хв. північної широти, 040 градусів 25 хв. західної довготи. 22.11.2019 року, після процедури ідентифікації й упізнання тіла, на підтвердження факту гибелі ОСОБА_9 було видано свідоцтво про його смерть.
02 грудня 2019 р., тобто після смерті ОСОБА_9 . ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_2 , згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України № 00025281409 від 21.01.2020 р.. Просить визнати ОСОБА_9 батьком ОСОБА_2 на підставі висновків молекулярно-генетичного аналізу ДНК, обставин спільного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_9 , відношення неї, як до найближчого члена сім`ї та матері спільної дитини.
На даний час вона не працює, так як з 18.10.2019 р. по 20.02.2020 р. знаходилась у відпустці по вагітності й пологам, а з 20.02.2020 року здійснює догляд за новонародженою дитиною - ОСОБА_2 . Також, вона багатодітна матір, на ії вихованні та утримуванні знаходиться дочка - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (учениця 4 класу) та син від першого шлюбу - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (студент 1 курсу ОМА).
У зв`язку із фактом смерті ОСОБА_9 та фактом народження від нього дитини, у неї, як бенефіціара та найближчого родича ОСОБА_9 , виникло право на отримання компенсації за трудовим контрактом, а також відшкодування матеріальної та моральної шкоди на свою користь, як члена сім`ї ОСОБА_9 , а також на користь своєї доньки ОСОБА_2 .
З огляду на це, з метою доведення права на відшкодування матеріальної та моральної шкоди у своїх інтересах та в інтересах своєї дитини ОСОБА_2 , просить визнати цивільного чоловіка ОСОБА_9 батьком ОСОБА_2 та встановити факт їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2023 року позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до Бурбон Марін Сервісез Грінмар ЛТД (Bourbon Marine Services Greenmar Ltd), Судновласника Бурбон Саплай Інвестісментс (Bourbon Supply Investissements), страхової компанії Шипоунерс Мючуал Протекшн енд Індемніти Ассосіейшн, Люксембург (The Shipowners Mutual Protection and Indemnity Association (Luxembourg), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що обставини, викладені в анкетних даних, складених та підписаних ОСОБА_9 , підтверджують особисте ставлення ОСОБА_9 до ОСОБА_1 як до своєї дружини та найближчого родича, незважаючи на відсутність факту державної реєстрації шлюбу між ними, строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу є достатнім для того, щоб стверджувати, що між померлим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 склалися усталені відносини, які притаманні подружжю з квітня 2018 року по вересень 2019 року.
Враховуючи висновки молекулярно-генетичного аналізу ДНК, суд першої інстанції вважає, що необхідно визнати померлого громадянина України ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , батьком ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У зв`язку із фактом смерті ОСОБА_9 та фактом народження від нього дитини, у позивачки, як бенефіціара ОСОБА_9 , виникло право на отримання компенсації за трудовим контрактом, а також відшкодування матеріальної та моральної шкоди на свою користь, як члена сім`ї ОСОБА_9 , а також на користь доньки померлого ОСОБА_2 .
Відповідно до умов трудового контракту - даних про родину моряка, заповнених і підписаних ОСОБА_9 при підписанні трудового контракту з Компанією - ОСОБА_1 , вказана в Контракті в якості бенефіціара - отримувача всіх компенсаційних виплат по смерті моряка.
Вказав, що беручи до уваги середньомісячний заробіток загиблого, а також народження дочки ІНФОРМАЦІЯ_9 , позивачка та донька загиблого мають право на відшкодування матеріальної шкоди з боку відповідачів, завданої загибеллю батька дитини ОСОБА_6 (втрата годувальника) у розмірі 558 євро щомісячно (1 674 євро: 3 особи (чоловік, вона та дочка) на кожного з них, починаючи з 02.12.2019 грудня (з моменту народження дочки) до досягнення дитиною вісімнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 на користь дитини (на підставі п.1, ч. 1 ст. 1200 ЦК України), і по досягненні його дочкою 14 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11 , на користь позивача (на підставі п. 4, ч. 1 ст. 1200 ЦК України).
З боку відповідачів підлягає виплаті вартість втрачених речей ОСОБА_9 , які були на судні й затонули разом з судном, зокрема: телефон iPhone X5 вартістю 37 999 грн. та вартість настройки й аксесуарів до нього в розмірі 4 597.03 грн., iPhone X 64Gb Silver в розмірі 29 176 грн., часи AppleWatch в розмірі 13 220 грн., AppleiPad PRO 11 в розмірі 29 777 грн., колонка IBL Extreme в розмірі 5000 грн., камера GoProHero 7 в розмірі 7 000 грн., комп`ютер AppleMacBook 128 Gb в розмірі 25580 грн., наушники AirPods в розмірі 5350 грн. Загалом, в сумі 157 699 грн., що еквівалентно 4 703 євро (за курсом НБУ станом на дату подачу позову).
Як зазначає позивач, документи, які підтверджують придбання й вартість речей були направлені відповідачам ще в жовтні 2019 року. Відповідачі підтвердили виплату втрачених речей в зазначеному розмірі, однак до сих пір виплату так і не здійснили.
Судновласник повинен нести також відповідальність за нанесену моральну шкоду, пов`язану зі смертю близької людини (чоловіка й батька), а також наступною бездіяльністю з боку відповідачів, що заподіяли біль, страждання і переживання, враховуючи неможливість будь-яким чином заповнити втрату чоловіка й батька, налаштувати подальше життя, а також розмір матеріального утримання, яке позивач одержувала від свого чоловіка (його середня заробітна плата на місяць складала 1 674 євро), потенційні витрати, пов`язані з її подальшим лікуванням у психіатра, психолога, терапевта і т. інше, глибину її страждань, вік малолітньої дочки, яка тільки народилася.
Таким чином, необхідно стягнути з компанії Bourbon Marine Services Greenmar Ltd (Бурбон Марін Сервісез Грінмар Лтд.), що розташована за адресою: IFS Court Bank Street, 28 Cybercity Ebene 72201, Маврикій, судновласника - компанії Bourbon Supply Investissements, що розташована за адресою: 7е Arrondissement, 148, rue Sainte, 13007, Марсель, Франція, ідентифікаційний код 4109747 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційній код НОМЕР_2 , що діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень у рівних частках, тобто по 100 000 гривень з кожного та на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційній код НОМЕР_2 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень у рівних частках, тобто по 50 00 гривень з кожного.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Продан М.О., який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.01.2023 та в позовних вимогах позивачу відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав можливості взагалі надати докази, однак про них було вказано у судовому засідання, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Судом, було грубо порушено законодавство.
Вказує, що у своїй позовній заяві, позивачка постійно вказує на те, що вона спільно проживала однією сім`єю з сином відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 . Однак це не відповідає дійсності. Вказана квартира належить на праві приватної власності відповідачці ОСОБА_6 , яка не давала згоду на проживання 4 осіб, з яких троє повнолітні одна особа не повнолітня. Тим більш одночасне мешкання такої кількості осіб в однокімнатній квартирі не можливе.
09.09.2019 року власник квартири АДРЕСА_2 відвідавши вказану квартиру для подальшого проведення ремонту з перспективою відчуження третім особам (що підтверджується відео та фото).Вказана квартира зовсім не було придатна для проживання однією родиною та ще й з дітьми. В ній було дуже брудно, велика кількість тараканів та сміття , все зламане, холодильник у стані в загалі не придатному для використання. Загальний стан квартири був взагалі поганий та не придатний для життя тим більш з двома дітьми, яким не було б де спати. Про ведення якого не будь спільного господарства й мови не може йти, у вказаній квартирі було, як на смітнику та взагалі без ознак спільного проживання мого сина з якоюсь жінкою та її дітьми. Сама позивачка проживає у свої квартирі, та завжди в ній проживала зі своїми дітьми, яка знаходиться поруч.
В акті спільного проживання вказано, що позивачка проживала зі своїми двома дітьми, спільно з сином відповідачів ОСОБА_12 з квітня 2018 року по вересень 2019 року, однак це не відповідає дійсності. Тому, що син відповідачів періодично знаходився на лікуванні в медичних закладах від алкоголізму, а ключі від квартири вказаної в акті знаходилися завжди в розпорядженні власника квартири. Також звертає увагу на те, що з червня 2019 року по вересень 2019 року син відповідачів був відсутній на території України у зв`язку зі знаходження його у рейсі. Тому явно вбачається, що в акту вказана недостовірна інформація.
Свідоцтво про смерть (оригіналу) у позивачки ніколи не було та не могло було.
Те, що позивач стверджуємо факт народження у неї доньки свідчить про спільне проживання однією родиною - є абсурдним та таким, що не доводить факт проживання однією родиною. Та не доводить належності сина відповідачів до позивачки, як найближчого члена сім`ї (як вона стверджує у своєму позові).
За так зване спільне проживання та побут, чомусь так звана родина зовсім нічого не нажила та не вклала кошти в побут, ніякої техніки, речей, меблів, необхідних речей для побуту, речей для життя дітей - не було придбано взагалі. Ствердження позивачки про те, що у них був один бюджет та розпоряджалися ним. Якщо якісь кошти син відповідачів і міг комусь давати то просто була його воля та за яких обставин - дружніх, сплата певних послуг, або знак доброї волі, це не відомо, але те, що ніякої родини з жінкою та її дітьми у нього ніколи не було. Зустрічатися , проводити час, дружити він міг з ким завгодно, але це не породжує ніяких правових наслідків та не є підставою для настання певних прав та обов`язків.
Про який може йти високий рівень відносин, що пов`язане сімейними та родинними відносинами (так стверджує позивач) може йти річ та стверджуватися тільки на основі того, що 1-2 місяці карту позивачки було прив`язано до рахунку сина відповідачів, оскільки це не вказує зовсім ні на що, оскільки на практиці моряки часто так роблять, і навіть у справжніх сім`ях прив`язують карту сторонньої особи дому що так потрібно. Ніхто не заперечує, що син відповідачів міг товаришувати, проводити час з ким хотів, міг сплачувати послуги ,але це не несе ніяких правових наслідків. Хибне ствердження позивача, що якщо є спільний банківський рахунок, то це підтверджує ,що у осіб маючих рахунок - це є веденням спільного та ще й сімейного бюджету.
Крім того, факт народження дитини не є ознаками сім`ї та не є незаперечним доказом наміру створення сім`ї.
Посилання на те, що син відповідачів уклав договір лізингу є взагалі надуманими та не підтвердженим. В самому договорі вказана тільки позивачка і яке відношення до цього має син вдповідачів, це тільки бажання позивача для того, щоб ввести в оману суд. Ніде немає ніяких доказів, що син відповідачів укладав договір тим більш як доказ проживання однією родиною з позивачем, не має. Це було власна воля та вибір позивачки. Сам факт існування такого договору не є доказом для вказаної справи. 
Той факт, що 21.09.2018 року, у відношенні сина відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення по ст. 130 КпАП України також не є доказом по справі, оскільки керувати автомобілем позивачки, так і іншої особи він міг при певних обставинах, сам факт керування автомобілем не може бути ствердженням того, що між власником автомобіля та водієм, на якого складено протоко про адміністративне правопорушення є сімейні відносити та спільне проживання, та стверджувати, що майно купувалося для спільного використання є хибним ствердженням позивача. Крім того, при поданні доказів ,як вбачається сфабрикованих, позивач упустив той факт, що офіційно, згідно вказаного протоколу син відповідачів керував автомобілем та скоїв адміністративне правопорушення 21.09.2018 року, а згідно довідок наданих позивачем, як доказ сумісного проживання однією родиною, в цей період син відповідачів був в рейсі.
Позивач посилається на те, що син відповідачів зазначив позивачку в окремому розділі анкети «Деталі Бенефіціара», однак приховує той факт, що особисті данні не вірно там вказані, а саме рік народження, дата та місяць, та навіть ім`я не відповідають анкетним даним позивачки. Позивачка хоче незаконно отримати матеріальну вигоду та організовує постійно позови до суду, всі її намагання були без результатні. Позивачка своїми діями хоче позбавити відповідачів законних прав та інтересів.
Крім того, позивач посилається на те, що її було вказано в якості найближчого родича в трьох контрактах нашого сина, що це підтверджується якоюсь довідкою. Але не надаються копії самих контрактів, щоб перевірити дану інформацію. Щоб впевнися в дійсності цього. Сама по собі довідка, надана не зрозуміло кому та на яких підставах, не може вважатися дійсною. А копій контрактів не надано.
Зазначає, що надані докази у вигляді скриншотів переписок є неналежними доказами.
Усі копії письмових доказів не відповідають вимогам Національного стандарту України відповідно до якого відмітка про засвідчення копії документа складається тільки зі слів «Згідно з оригіналом», а не «копія вірна», як це було зроблено представниками позивачки. А оригінали так і не були надані у судовому процесі, для огляду суду та сторонам по справі.
Суду не було надано оригінал експертного висновку, копія експертному висновку не містить вказівки про те, що експертів попереджено про кримінальну відповідальність. Висновок експерта не є належним та допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду.
Вказує, що факт спільного проживання не доведено.
Позиція позивачки щодо солідарного стягнення абсолютно необґрунтована та незаконна. Солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом чи договором. Так, у ст. 1190 Цивільного кодексу України зазначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Ніяких доказів спільних дій або бездіяльністю з боку відповідачів позивачкою надано не було.
Щодо страхового відшкодування за контрактом на нього має право лише особа, зазначена моряком та чиї анкетні дані повністю збігаються з даними зазначеними у графі «вигодонабувач», а як ми бачимо, в наявності повна невідповідність: якщо в анкеті для компанії ОСОБА_13 вказує персональні дані повністю ідентичні за даними позивачки, то в анкеті для ОСОБА_14 він вказує зовсім іншу інформацію: АДРЕСА_3 , тел НОМЕР_3 замість НОМЕР_12, що не дозволяє ідентифікувати позичку як вигодонабувача. Крім того, у поданих до суду документах позивачка сфальшувала номер квартири, а її представники запевнили вірність копії.
Щодо контрактної виплати на дитину, то вона підлягає виплаті лише у разі надання свідоцтва про народження дитини де ОСОБА_15 вказаний в якості батька дитини, або визнання ОСОБА_16 батьком у законному порядку.
Вартість втрачених речей була сплачена вже Компанією тій особі, яка має на це право, а позивачка не надала доказів, що надані чеки стосуються саме втрачених речей.
Жодними доказами в матеріалах справи не підтверджується та не встановлюється вина відповідачів (їх службових, посадових осіб) за смерть ОСОБА_12 , що є необхідним елементом складу цивільного правопорушення для притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду
Моральна шкода позивачки та її доньки абсолютно необгрунтована доказами на має ознаки необгрунтованого збагачення, тому не підлягає задоволенню. Крім того позивачка не обґрунтувала моральну шкоду щодо її доньки яка народилася після смерті ОСОБА_12 .

Крім того не погоджуючись з рішенням першої інстанції з апеляційною скаргою звернувся адвокат Котляр Ю.О., який просив скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до Бурбон Марін Сервісез Грінмар ЛТД (Bourbon Marine Services Greenmar Ltd), Судновласника Бурбон Саплай Інвестісментс (Bourbon Supply Investissements), страхової компанії Шипоунерс Мючуал Протекшн енд Індемніти Ассосіейшн, Люксембург (The Shipowners Mutual Protection and Indemnity Association (Luxembourg), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим з наступних підстав: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом не було виконано вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 N 2 та ЦПК України про належність і допустимість доказів.
Суд також не звернув увагу на те, що ст. 95 ЦПК України вказує, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу, але позивачка приховала від суду що у неї відсутні оригінали свідоцтва про смерть ОСОБА_17 та теста ДНК щодо встановлення батьківства.
У зв`язку с тим, що позивачка не надала до суду оригінал теста ДНК та свідоцтва про смерть, представником The Shipowners Mutual Protection and Indemnity Association (Luxembourg) було заявлено клопотання про витребування у позивачки оригіналів вищевказаних письмових доказів, але суд необгрунтовано залишив клопотання без задоволення та прийняв їх до уваги порушуючи положення ст. 95 ЦПК України.
А ні позивачка, а ні її представники не надали жодного доказу про наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла його ремонт, надання взаємної а не односторонньої допомоги; домовленостей про порядок користування житловим приміщенням.
Крім того, під час судового засідання, представники позивачки та допитані свідки зовсім не змогли пояснити прості побутові питання, а саме: де та на яких спальних місцях проживала позивачка та її діти у квартирі ОСОБА_16 , де зберігали речі, де діти виконували домашні завдання та інше.
Судом не було звернуто увагу на те, що в акті про спільне постійне проживання від від 21 вересня 2020 р., підписаним ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , посвідченим начальником дільниці КП «ЖКС «Порто - Франковський» детально прописано хто проживав, паспортні данні, термін спільного проживання, але під час допиту у залі судового засіданні свідки не змогли згадати навіть ім`я ОСОБА_16 , ім`я старшого сина позивачки та інші важливі деталі, вони взагалі не підтвердили факт спільного проживання. Також свідки не надали пояснення суду де при яких обставинах вони складали та підписували акт. Щодо ОСОБА_20 , вона не була допитана у судовому засіданні, про кримінальну відповідальність не попереджались.
Судом було встановлено, що на підтвердження спільного проживання та спільного проведення вільного часу, надані фотографії, на яких разом зображені ОСОБА_1 з ОСОБА_9 у різних життєвих обставинах (на відпочинку, на прогулянці, у домашній обстановці, у тому числі разом із дітьми позивачки), але суд не звернув увагу на те, що позивачкою не було надано жодного фото спільного побуту. За рік нібито проживання однією сім`єю 7 фото це дуже мало для підтвердження сімейних стосунків, а фото у квартирі лише з бургером та колою на обідньому столі не свідчать про роль позивачки в якості дружини. Крім того, на фото немає дат, що ставить під сумнів що вони були зроблені саме з березня 2018 по липень 2019.
Судом було помилково встановлено, що під час спільного проживання із ОСОБА_1 , ОСОБА_9 доглядав за ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (дітьми позивачки від іншого шлюбу), утримував їх, брав участь у їх вихованні, доглядав за ними та виконував щодо них батьківські обов`язки. Ми вважаємо, що це фальсифікація яку створила позивачка за допомогою характеристик на дітей де основними фігурантами виступають не діти, а ОСОБА_15 і напрочуд всі викладачі дітей невипадково знають як повне прізвище, ім`я, по батькові людини, яка нібито проживає цивільним шлюбом з їхньою матір`ю та точнісінько термін їх проживання, хоча сусіді, які бачили ОСОБА_12 кожен день навіть не змогли згадати його ім`я та ім`я старшого сина позивачки. Крім того, характеристика сина позивачки підписана не директором, а невідомою особою замість нього без повноважень та дати підписання.
Судом було помилково встановлено, що банківський рахунок ОСОБА_16 в АТ «ОТП Банк» є спільним бюджетом тому що бюджет сім`ї - сукупність доходів і витрат сім`ї на певний період (тиждень, місяць, рік), а не тільки отримання коштів на рахунок, як це було вище зазначено ВСУ. Позивачка не надала суду жодних доказів про розмір доходів, щодо спільних або саме її витрат на сім`ю, не надані витрати на їжу, спільний побут, витрати на утримання житла, навіть немає жодної квитанції про сплату за комунальні послуги.
Суд помилково прийшов до висновку, що договір фінансового лізингу автомобіля якій позивачка придбала самостійно за власні кошті, а ОСОБА_21 не був а ні стороною, а ні поручителем по договору, а то, що ОСОБА_21 іноді користувався автомобілем позивачки не є доказом спільного проживання та спільного бюджету.
Суд помилково прийшов до висновку, що у підписаній 17.12.2019 року угоді між позивачкою та компанією «Бурбон Марін Сервісез Грінмар Лтд.» (BOURBON MARINE SERVICES GREENMAR Ltd.) про надання фінансової допомоги, ОСОБА_1 , була зазначена як дружина ОСОБА_9 , але це не відповідає дійсності тому що угоду було складено паном ОСОБА_22 , як представником компаний' який зробив дуже багато помилок згадавши позивачку в якості спадкоємця, найближчого родича, та вказавши що ОСОБА_9 (ім`я написано також з помилкою) було знайдено не мертвим, а лише без ознак життя.
Судом не було прийнято до уваги, що строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.
Задовольняючи вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу судом не була з`ясована мета позивачки, оскільки після встановлення цього факту позивачка набуває право на спадщину, що суперечить законодавству, оскільки спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю має бути не менше п`яти років. Хочу звернути увагу, що позивачка стверджує, що спільно проживала з ОСОБА_23 в одній квартирі з квітня 2018 року по 26 липня 2019 року, хоча відповідно до анкети, підписаної моряком із зазначенням його послужного списку, з 16.09.2018 по 21.01.2019 року він перебував у рейсі та був неодруженим, а 26.07.2019 року пішов у останній рейс, тобто зі слів позивачки вони сумісно проживали 10 місяців, а за наданими документами про рейси моряка лише 6 місяців.
Суд задовольнив вимоги про встановлення факту батьківства посилаючись на те, що фахівцями відділення судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз КУ «Одеське обласне бюро судово-медичних експертиз» було проведено судово-медичне дослідження, на вирішення якого було поставлено питання щодо встановлення біологічного батьківства ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_13 , відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та встановлено, що померлий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з ймовірністю 99,99 %, таким чином батьківство практично доведено. При цьому судом було повністю проігноровано клопотання представника The Shipowners' Mutual Protection and Indemnity Association про надання оригінала судово-медичного дослідження, а також посилання на те, що копія експертного висновка не містить вказівки про те, що експертів не попереджено про кримінальну відповідальність, що повністю суперечить відповідному положенню постанові Великої Палати від 18 грудня 2019 року № 522/1029/18 де вказано, що висновок експерта не є належним та допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду.
Суд помилково дійшов до висновку про те, що відповідно до умов трудового контракту саме ОСОБА_1 , вказана в Контракті в якості бенефіціара - отримувача всіх компенсаційних виплат по смерті моряка. Як видно з матеріалів справи, в наявності повна невідповідність: якщо в анкеті для компанії «Коламбія» ОСОБА_21 вказав персональні дані повністю ідентичні за даними позивачки, то в анкеті для компанії Бурбон він вказав зовсім іншу інформацію: ім`я ОСОБА_24 замість ОСОБА_25 , квартира 63 замість 47 , тел. 095 707 23 48 замість НОМЕР_12, що не дозволяє ідентифікувати позичку як бенефіціара та вигодонабувача без її номеру паспорта и идентіфікаційного коду. Крім того, судом не було також взято до уваги посилання представника The Shipowners' Mutual Protection and Indemnity Association на те, що у поданих до суду документах позивачка сфальшувала номер квартири, а її представники запевнили вірність копії. Таким чином, позивачка не довела, що саме вона вказана в якості бенефіціара моряком.
Крім того, донька позивачки також не має право на компенсацію по смерті в розмірі 15 000 євро тому, що факт батьківства не може бути встановлений на підставі висновку експерта який є неналежним та недопустимим доказом так як у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Задовольняючи вимоги позивачки про стягнення контрактної компенсації у розмірі 135000 євро солідарно з усіх трьох відповідачів судом не було звернуто увагу на те, що згідно з трудовим контрактом компенсацію виплачує Компанія або Страхова компанія, а не усі відповідачі солідарно. Крім того, стягуючи частину контрактної компенсації з The Shipowners' Mutual Protection and Indemnity Association, судом не було встановлено якими документами підтверджуються правовідносини між власником судна, оператором та The Shipowners' Mutual Protection and Indemnity Association та про наявність страхового поліса. Судом навіть не було прийнято до уваги, що The Shipowners' Mutual Protection and Indemnity Association не є страховою компанією, а є клубом взаємного страхування, при цьому єдина назва страхової компанії згаданої у контракті моряка це Allianz Worldwide Care, але вона не була вказана в якості відповідача та не була учасником цього судового процесу.
Судом не було прийнято до уваги те, що рапорт від 15.04.2021 року Адміністрації технічних розслідувань Міністерства транспорту і праці Люксембургу не є остаточними, а лише проміжними, тому висновок суду про винуватість відповідачів у смерті членів екіпажу є передчасним та необгрунтованим у зв`язку з тим, відповідно до інформації, наданої Морською адміністрацією Люксембурга у листі від 28.09.2020 р. на даний час розслідування факту гибелі судна «Bourbon Rhode» не закінчено, а тому фінальний рапорт розслідування буде надано після його оприлюднення.
У матеріалах справи взагалі відсутній висновок експерта та судом не були встановлені причини аварії, що суперечить Постанові Пленуму ВСУ від ЗО травня 1997 року N 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року N 15, тому висновок суду про те, що гибель судна трапилася через вину Компанії й судновласника судна є необгрунтованим та передчасним у зв`язку з тим, що розслідування факту гибелі судна «Bourbon Rhode» не закінчено, а фінальний рапорт розслідування ще відсутній.
Судом було вірно встановлено, що відповідачі підтвердили виплату втрачених речей в зазначеному розмірі, але не було прийнято до уваги, що вартість втрачених речей була сплачена в повному обсязі батькам моряка так як на момент виплати тільки вони змогли підтвердити родинні стосунки з моряком.
Рішення суду в часті відшкодування моральної шкоди суперечить Постанові Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у зв`язку з тим, що моральна шкода позивачки та її доньки абсолютно необґрунтована жодними доказами.
Позиція учасників справи.
Не погоджуючись з доводами апеляційних скарг, адвокат Шепель В.С. подав відзиви, в яких просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси залишити без змін.
Щодо явки сторін.
Сторони з`явились до судового засідання та надали свої пояснення.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, предметом апеляційного перегляду, з огляду на вимоги ч.1 ст. 367 ЦПК України, є Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2023 року лише в частині задоволених позовних вимог.
Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26 липня 2019 року ОСОБА_9 уклав трудовий контракт із компанією «Bourbon Marine Services Greenmar Ltd», терміном на 90 днів, відповідно до умов якого ОСОБА_9 був найнятий на судно/буксир «Bourbon Rhode» (Бурбон Роуд), ІМО № 9356359, прапор Люксембурга
26 вересня 2019 року судно «Bourbon Rhode» (що має клас буксира/постачального судна) з 14 членами екіпажу на борту затонуло при здійсненні транзитного переходу в Атлантичному океані після ремонту з Лас Пальмаса в Гвіану (Південна Америка), в 1600 км на захід від островів Кабе Верде, за координатами 16? 05.3? N/039? 43.9?W. В результаті пошукової операції, яка здійснювалася різними судами, що знаходилися поблизу місця гибелі судна було знайдено тіло члену екіпажу ОСОБА_9 ..
Вищезазначена подія була освічена засобами масової інформації, в яких зазначаються не тільки про факт зазнання лиха судном «BourbonRhode» в Атлантичному океані, але й факт знаходження ОСОБА_9 на такому судні під час трагічних обставин (Стаття «ІНФОРМАЦІЯ_18». - Джерело: сайт «Думская» // електронне посилання: ІНФОРМАЦІЯ_19/; Стаття «ІНФОРМАЦІЯ_20». - Джерело: сайт «Фокус» // електронне посилання: ІНФОРМАЦІЯ_21).
Згідно висновку Морської адміністрації Люксембурга від 19.08.2020 (адміністрація прапора судна), яка проводить розслідування причин гибелі судна, однією з причин гибелі судна також стала відсутність належної водонепроникності судна та його механізмів, що призвело до надходження води у відсіки судна та його затопленню.
Відповідно до інформації, наданої Морською адміністрацією Люксембурга у листі від 28.09.2020 фінальний рапорт розслідування повинен був бути наданий в грудні 2020 року. Однак, на даний час розслідування факту гибелі судна «Bourbon Rhode» не закінчено, а тому фінальний рапорт розслідування буде надано після його оприлюднення.
30.09.2019 тіло ОСОБА_9 було знайдено в морі судном "Ventose" («Вентозе») в координатах 16 градусів 43 хв. північної широти, 040 градусів 25 хв. західної довготи.
22.11.2019 після процедури ідентифікації й упізнання тіла, на підтвердження факту гибелі ОСОБА_9 було видано свідоцтво про його смерть від 22.11.2019 в якому зазначено: причини смерті: невідома. Місце смерті: невідоме. Дата Смерті: невідома. Акт складено 30 вересня 2019 року комісаром 2-го класу, комісаром патрульного фрегату "Ventose", за допомогою лікаря патрульного фрегату, які діють в якості свідка.
Суд першої інстанції частково задовольнивши позовні вимоги зазначив таке.
Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки.
Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
На підтвердження факту спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 за адресою: АДРЕСА_1 мешканцями зазначеного будинку ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 було складено та підписан акт про спільне постійне проживання від 21 вересня 2020 р., підписи яких посвідчені начальником дільниці КП «ЖКС «Порто - Франковський».
Із змісту акта про спільне проживання від 21 вересня 2020 р. вбачається, що з квітня 2018 г. по вересень 2019 р. за адресою: АДРЕСА_1 , спільно проживали ОСОБА_9 , діти позивачки ОСОБА_1 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .
На підтвердження спільного проживання та спільного проведення вільного часу, надані фотографії, на яких разом зображені ОСОБА_1 з ОСОБА_9 у різних життєвих обставинах (на відпочинку, на прогулянці, у домашній обстановці, у тому числі разом із дітьми позивачки).
Допитані в якості свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_26 та ОСОБА_19 пояснили, що позивачка з квітня 2018 року по вересень 2019 року проживали разом ОСОБА_9 та з дітьми ОСОБА_1 ..
Під час спільного проживання із ОСОБА_1 , ОСОБА_9 доглядав за ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (дітьми позивачки від іншого шлюбу), утримував їх, брав участь у їх вихованні, доглядав за ними та виконував щодо них батьківські обов`язки, що підтверджується наступним.
Так, ІНФОРМАЦІЯ_14 народився ОСОБА_11 , який є сином позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 06 травня 2017р.
З 01.01.2017 р. по 26.06.2020 р. ОСОБА_11 навчався у державному навчальному закладі «Одеський професійний ліцей морського транспорту» за професією «коваль, електрогазозварник ручного зварювання». З метою підтвердження особистих якостей ОСОБА_11 , посадовими особами ДНЗ «Одеський професійний ліцей морського транспорту» була складена характеристика щодо ОСОБА_11 . Із змісту характеристика вбачається, що з квітня 2018 р. по травень 2019 р. (час закінчення навчального року) цивільний чоловік матері ОСОБА_9 допомагав у вихованні ОСОБА_27 . Допомагав не тільки матеріально, але і морально у період навчання ОСОБА_27 в ліцеї. Оплачував обіди в їдальні та купував форму. Завжди відповідально ставився до питань навчання та виховання ОСОБА_27 .
Окрім цього, ІНФОРМАЦІЯ_15 у позивачки народилася ОСОБА_10 , свідоцтво про народження серії « НОМЕР_5 від 12 жовтня 2010 р.
З метою підтвердження особистих якостей ОСОБА_10 , 22.09.2020 р. посадовими особами Одеської загальноосвітньої школи № 68 м. Одеси була складена характеристика щодо ОСОБА_10 ..
Із змісту характеристика вбачається, що з квітня 2018 р. по травень 2019 р. (час закінчення навчального року) ОСОБА_28 допомагав у вихованні дитини. Він забирав дівчинку зі школи, відводив на гурток малювання, забирав з індійських танців. Допомагав він не тільки морально, але і матеріально. Оплачував заняття в гуртках, допомагав грошима на пошиття костюмів для виступів, оплачував обіди в школі. Відповідально ставився до питань навчання та виховання дитини.
На підтвердження наявності спільного бюджету надана довіреність на ім`я ОСОБА_1 від ОСОБА_9 на представництво його інтересів, а саме:
у 2018 р. ОСОБА_9 у відділенні акціонерного товариства «ОТП Банк» (за адресою: м. Одеса, вул. Леонтовича, буд. 8) відкрив банківський рахунок № НОМЕР_6 для отримання надходжень (заробітної плати) в іноземній валюті. Для забезпечення можливості використання коштів, які надходять на вищезазначений банківський рахунок, АТ «ОТП Банк» було випущено на ім`я ОСОБА_1 , банківську картку, яка була прив`язана до банківського рахунку ОСОБА_9 .
На підтвердження вищезазначених обставин додана копія звіту-рахунку за період з 01.08.2018 р. по 14.09.2018 р., із змісту якого вбачається, що в АТ «ОТП Банк» було відкрито банківський рахунок № НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_9 , до якого було прив`язано платіжну картку, випущену на ім`я « ОСОБА_29 ». Крім цього, із змісту звіту-рахунку вбачаться, що ОСОБА_9 отримав на банківський рахунок надходження (заробітну плату) в іноземній валюті, які в подальшому знімалися ОСОБА_1 за допомогою платіжної картки.
У березні 2019 р. ОСОБА_9 закрив банківський рахунок, а у квітні 2019 р. ОСОБА_9 у відділенні акціонерного товариства «ОТП Банк» (за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 59/61) відкрив банківський рахунок № НОМЕР_7 для отримання заробітної плати на ім`я ОСОБА_1 , видана довіреність на розпорядження банківським рахунком, оригінал якої знаходиться в АТ «ОТП Банк»;
Для забезпечення можливості використання коштів, які надходять на вищезазначений банківський рахунок № НОМЕР_7 , АТ «ОТП Банк» було випущено на ім`я ОСОБА_1 , банківську картку (номер картки НОМЕР_8 ), яка була прив`язана до банківського рахунку № НОМЕР_7 .
Отже, ОСОБА_1 була уповноважена ОСОБА_9 на розпорядження банківським рахунком № НОМЕР_7 , відкритим в АТ «ОТП Банк» на ім`я ОСОБА_9 .
02.11.2020 р. ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/18434/20 було витребувано з Акціонерного товариства «ОТП Банк» належним чином посвідчені копії матеріалів справи з юридичного оформлення рахунку № 262091187499, банківську випуску про рух грошових коштів з банківського рахунку, належним чином посвідчені копії матеріалів справи з юридичного оформлення рахунків, які були відкриті ОСОБА_9 в АТ «ОТП Банк» за період з 01.01.2018 року по 01.01.2019 року.
На виконання цієї ухвали надано:
- супровідний лист АТ «ОТП Банк» вих. № 501-03/251 від 05.02.2021 р., із змісту якого вбачається, що банківська картка (№ НОМЕР_8 ) була випущена АТ «ОТП Банк» на ім`я ОСОБА_1 та прив`язана до банківського рахунку № НОМЕР_7 , відкритого в АТ «ОТП Банк» на ім`я ОСОБА_9 ;
- копію довіреності ОСОБА_9 від 12.04.2019 р., із змісту якої вбачається, що ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_1 , бути його представником у АТ «ОТП Банк» з питань розпорядження поточним (картковим) рахунком в іноземній валюті, відкритим на ім`я ОСОБА_9 , отримувати кошти з поточного (карткового) рахунку, розписуватись за нього при вчиненні правочинів та на будь-яких документах, заявах тощо;
- копію звіту-рахунку за період з 01.04.2019 р. по 31.12.2019 р., із змісту якого вбачається, що ОСОБА_9 отримав надходження (заробітну плату) на власний рахунок № НОМЕР_7 , які в подальшому використовувались, яким самим ОСОБА_9 , так і ОСОБА_1 
- 17.08.2018 р. ОСОБА_1 , уклала із АТ КБ «ПриватБанк» договір фінансового лізингу автомобіля № № ODH0A00000039 від 17.08.2018 р, відповідно до п. 2.1 якого Лізингодавець зобов`язується набути у власність вказаний Лізингоодержувачем автомобіль (надалі - Предмет лізингу) і надати Лізингоодержувачу майно за плату в тимчасове користування.
- Із змісту специфікації до договору фінансового лізингу автомобіля та акту приймання-передачі від 21.08.2018 р. вбачається, що об`єктом Лізингу є транспортний засіб марки «BMW 530D», державний номер « НОМЕР_9 », рік випуску 2005, тип «седан», номер кузова (шасі) НОМЕР_10 .
- на підтвердження того, що транспортний засіб набувався з метою спільного його використання разом з ОСОБА_9 , позивачкою надані наступні документи
- 21.09.2018 р. інспектор поліції Молодецький Д.М. склав протокол про адміністративне правопорушення серії «БД» № 293891 відносно ОСОБА_9 .. Із змісту протоколу вбачається, що 21.09.2018 р. у м. Одеса по вул. Успеньска, 57, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме ОСОБА_9 керував транспортним засобом марки «BMW 530D», державний номер « НОМЕР_9 », з ознаками алкогольного сп`яніння.
- З огляду на правову природу протоколу про адміністративне правопорушення, як процесуального документа, що складається з метою фіксації фактичних обставин адміністративного правопорушення, то зміст протоколу про адміністративне правопорушення підтверджує факт експлуатації ОСОБА_9 транспортного засобу марки «BMW 530D», державний номер « НОМЕР_9 », договір фінансового лізингу щодо якого укладався зі мною, ОСОБА_1 , під час її спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_9 
-Крім того, у зв`язку із тим, що ОСОБА_9 підозрювався у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння), то після складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_9 був усунений від управління транспортним засобом, а керування транспортним засобом було передано ОСОБА_1 , про що інспектором поліції було зроблено відповідну відмітку на самому протоколі.
-04.12.2018 р. Приморським районним судом м. Одеси було розглянуто матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_9 , за наслідками розгляду якої було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності від 04.12.2018 р. по справі № 522/17375/18. Із змісту постанови додатково вбачається, що Приморським районним судом м. Одеси було повторно встановлено, що 21.09.2018 р. у м. Одеса по вул. Успеньска, 57, ОСОБА_9 керував транспортним засобом марки «BMW 530D», державний номер « НОМЕР_9 ».
В особистих документах ОСОБА_9 зазначав ОСОБА_1 як «дружину» та свого «найближчого родича».
24.07.2019 р. з метою працевлаштування в компанії «Бурбон МарінСервісезГрінмар» ОСОБА_9 склав анкету «Дані про родину моряка» № BMSG-FRM-K3.0013. У зазначеній анкеті в графі «Прізвище та ім`я найближчого родича» ОСОБА_9 зазначив ОСОБА_30 , а графі «відношення з найближчим родичем» зазначив «дружина».
Крім того, в окремому розділі анкети «Деталі Бенефіціара» ОСОБА_9 повторно зазначає ОСОБА_1 в якості бенефіціара страхового відшкодування на випадок своєї смерті, а в графі «відношення з бенефіціаром» повторно зазначає ОСОБА_1 в якості своєї «дружини».
В іншій анкеті, складеній ОСОБА_9 у 2019 р. з метою працевлаштування в компанії «Columbia», ОСОБА_9 повторно зазначає ОСОБА_1 , як свого найближчого родича. Крім того, в анкетах для компанії « Бурбон Марін Сервісез Грінмар » та компанії «Columbia» ОСОБА_9 зазначає адресу проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 .
Також ОСОБА_1 була зазначена в якості найближчого родича ОСОБА_9 не тільки у вищезазначених контрактах, але й в інших контрактах ОСОБА_9 під час його роботи на судах компанії «Glomar Offshore B.V.» при посередництві крюінга ТОВ «Глобал Маритайм Сервисис» на наступних судах: Glomar Baltic (з 10.05.2017 р. по 06.07.2017 р.); Glomar Baltic (з 03.09.2017 р. по 07.11.2017 р.); GlomarBaltic (з 02.07.2018 р. по 23.08.2018 р.).
17.12.2019 р. ОСОБА_1 , підписала із компанією «Бурбон Марін Сервісез Грінмар Лтд.» (BOURBON MARINE SERVICES GREENMAR Ltd.) угоду про надання фінансової допомоги, відповідно до преамбули якої ОСОБА_1 , була зазначена як дружина ОСОБА_9 ..
Суд критично ставиться щодо доводів представника відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та представника Страхової компанії які зазначають, щодо зазначення імені Ганна чи ОСОБА_31 є різними особами, оскільки обидва варіанти імені правильні і є фонетичними варіантами одного і того ж імені.
Таким чином, обставини, викладені в анкетних даних, складених та підписаних ОСОБА_9 , підтверджують особисте ставлення ОСОБА_9 до ОСОБА_1 як до своєї дружини та найближчого родича, незважаючи на відсутність факту державної реєстрації шлюбу між ними, строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу є достатнім для того, щоб стверджувати, що між померлим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 склалися усталені відносини, які притаманні подружжю з квітня 2018 року по вересень 2019 року.
Колегія суддів цілком погоджується із вказаним висновком, а доводи викладені в апеляційних скаргах даних висновків не спростовують.
Доводи апеляційних скарг про недоведеність факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу колегія суддів відхиляє, оскільки вони ґрунтуються на вибірковій оцінці окремих доказів та не враховують їх сукупності і взаємного зв`язку.
Дійсно, самі по собі спільні фотографії, проведення спільного дозвілля або періодичне перерахування коштів не є безумовним та достатнім підтвердженням існування між чоловіком та жінкою усталених сімейних відносин. 
Разом із тим у цій справі висновок суду першої інстанції ґрунтується не лише на таких доказах, а матеріалами справи підтверджено фактичне проживання сторін за однією адресою, участь ОСОБА_9 у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей ОСОБА_1 , надання ОСОБА_1 права розпоряджатися банківським рахунком ОСОБА_9 та використання нею банківської картки, прив`язаної до його рахунку, а також зазначення ОСОБА_9 . ОСОБА_1 у документах, складених ним особисто, як «дружини», найближчого родича та бенефіціара.
Наведені обставини у своїй сукупності свідчать не про епізодичні близькі стосунки чи спільне проведення дозвілля, а про існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 взаємних прав і обов`язків, спільного побуту та бюджету, характерних для подружжя.
Посилання на постанову Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15-ц не свідчить про необхідність іншого вирішення цієї справи, оскільки справі № 588/350/15-ц Верховний Суд виходив саме з відсутності сукупності доказів ведення спільного господарства, бюджету та взаємних прав і обов`язків, тоді як у справі, що переглядається, наявні не лише фотографії та показання свідків, а й банківські документи, довіреність на розпорядження рахунком, документи щодо участі ОСОБА_9 у забезпеченні дітей та його власноручно складені документи, у яких ОСОБА_1 визначена ним як дружина та найближчий родич.
Такий підхід узгоджується й з актуальною практикою Верховного Суду, відповідно до якої факт проживання однією сім`єю встановлюється на підставі сукупності доказів, серед яких можуть бути показання свідків, документи щодо фактичного проживання, фотографії, банківські документи, докази спільних витрат та інші відомості. 
При цьому тривала відсутність одного із членів фактичного подружжя за місцем проживання, зумовлена особливостями роботи, зокрема вахтовим методом, сама по собі не спростовує факту постійного спільного проживання. 
Тому посилання апелянта на перебування ОСОБА_9 у морських рейсах не може розцінюватися як доказ припинення сімейних відносин, оскільки така відсутність була безпосередньо обумовлена характером його професійної діяльності.
Не спростовують цих висновків і доводи щодо відсутності у матеріалах справи побутового листування, ключів від квартири, значної кількості фотографій тощо, оскільки закон не встановлює вичерпного переліку доказів, якими може бути підтверджений факт проживання однією сім`єю, та не надає будь-якому із зазначених апелянтом доказів наперед встановленої сили.
Отже, доводи апеляційних скарг у цій частині фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів судом першої інстанції та пропозиції здійснити їх переоцінку на користь апелянтів, однак не спростовують встановленої судом сукупності обставин, що підтверджують існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 усталених сімейних відносин.
Щодо заявленого представником відповідача клопотання про витребування з Приморського районного суду м. Одеси матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 522/20700/18 колегія суддів зазначає наступне.
Також апеляційний суд не бере до уваги нові докази подані разом з апеляційною скаргою виходячи з наступного.
Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках за умови доведення учасником справи неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, які об`єктивно від нього не залежали.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необхідності прийняття та дослідження на стадії апеляційного перегляду доданих відповідачами нових доказів, зокрема фото- та відеоматеріалів, які не були предметом дослідження суду першої інстанції.
За змістом частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, можуть бути прийняті апеляційним судом лише у виняткових випадках та за умови доведення учасником справи неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, саме на особу, яка подає нові докази на стадії апеляційного перегляду, покладено обов`язок довести не лише поважність причин їх неподання раніше, а й те, що такі причини мали об`єктивний характер та фактично унеможливлювали своєчасне подання відповідних доказів.
Посилання відповідачів на те, що фото- та відеоматеріали нібито направлялися до Приморського районного суду м. Одеси із зазначенням помилкового номера справи, оскільки між сторонами розглядалося декілька подібних спорів, не свідчить про існування причин, які об`єктивно не залежали від відповідачів. 
Помилкове зазначення учасником справи номера судової справи, так само як і плутанина у зв`язку з наявністю декількох судових проваджень, належать до сфери організації ним реалізації власних процесуальних прав та обов`язків і самі по собі не можуть бути визнані винятковими обставинами у розумінні частини третьої статті 367 ЦПК України.
При цьому матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що зазначені фото- та відеоматеріали разом із відповідним процесуальним клопотанням фактично подавалися саме у цій справі до суду першої інстанції у встановлені процесуальним законом строки, а суд безпідставно відмовив у їх прийнятті чи дослідженні. 
Самі лише твердження про те, що флеш-носій та фотографії були передані до суду, однак надалі «зникли», за відсутності відповідних доказів їх подання, реєстрації, направлення засобами поштового зв`язку чи через підсистему «Електронний суд», не підтверджують неможливості своєчасного подання цих доказів з причин, незалежних від відповідачів.
Так само посилання на те, що суд першої інстанції нібито створював перешкоди у поданні та дослідженні відповідних матеріалів, має загальний характер і не підтверджене конкретними процесуальними документами, заявами чи клопотаннями, протоколами судових засідань або іншими матеріалами справи, з яких убачалося б, що відповідачі своєчасно заявляли про долучення конкретних доказів, а суд необґрунтовано відмовив у їх прийнятті.
Колегія суддів також враховує посилання відповідачів на запровадження в Україні воєнного стану та їх вимушений виїзд за межі України. Разом із тим сам по собі факт воєнного стану, евакуації чи тимчасового перебування учасника справи за кордоном не є безумовною підставою для прийняття апеляційним судом будь-яких доказів, які не були своєчасно подані до суду першої інстанції. Особа повинна довести існування безпосереднього причинного зв`язку між такими обставинами та реальною неможливістю подати конкретний доказ у відповідний процесуальний строк. 
Таких обставин та доказів відповідачами не наведено.
Більше того, зі змісту самої апеляційної скарги вбачається, що відповідні фото- та відеоматеріали існували у відповідачів ще під час розгляду справи судом першої інстанції, а отже не є доказами, які виникли або стали доступними лише після ухвалення оскаржуваного рішення. 
Об`єктивних перешкод для їх належного та своєчасного подання саме в межах цієї справи відповідачами не доведено.
За таких обставин, оскільки відповідачами не доведено існування виняткових обставин, які об`єктивно унеможливлювали подання зазначених фото- та відеоматеріалів до суду першої інстанції у межах цієї справи, передбачені частиною третьою статті 367 ЦПК України підстави для їх прийняття судом апеляційної інстанції відсутні.
У зв`язку із цим колегія суддів відмовляє у прийнятті та долученні до матеріалів справи нових доказів, поданих відповідачами на стадії апеляційного перегляду, та не враховує їх під час перевірки законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції.
Щодо вимог про встановлення факту батьківства.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_2 , про що свідчить відповідний актовий запис № 5890, зроблений 20 грудня 2019 року. Місце державної реєстрації Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Батьками зазначені: мати - ОСОБА_1 , батько ОСОБА_32 . Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_11 (т. 1. а.с. 44).
Дитина народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто після смерті ОСОБА_9 ..
Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України № 00025281409 від 21.01.2020 р..
Отже, враховуючи, що на момент народження дитини ОСОБА_9 загинув, запис про народження дитини було зроблено в порядку ч. 1 ст. 135 СК України, а саме в графі «прізвище» батька дитини було зазначено прізвище матері (« ОСОБА_33 »), а в графі «ім`я та по батькові» батька дитини були зазначені за моєю вказівкою ім`я та по батькові ОСОБА_9 .
З метою підтвердження факту батьківства ОСОБА_9 щодо народженої після його смерті доньки, на замовлення ОСОБА_1 фахівцями відділення судово-медичних молекулярно-генетичних експертиз КУ «Одеське обласне бюро судово-медичних експертиз» було проведено судово-медичне дослідження, на вирішення якого було поставлено питання щодо встановлення біологічного батьківства ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_16 , відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
За результатами висновка фахівця з питань судово-медичної експертизи № 1 КУ «Одеське обласне бюро судово- медичної експертизи», на підставі заяви ОСОБА_1 від 15.01.2020 року за результатами проведення молекулярно-генетичного аналізу ДНК встановлено, що померлий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з ймовірністю 99,99 %, таким чином батьківство практично доведено (т. 1 а.с. 48).
Відповідно до частини 1 статті 7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Стаття 125 СК України передбачає визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
Згідно з частинами 2, 3, 4 статті 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 9 Постанови від 15 травня2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
У своєму рішенні «Калачова проти Російської Федерації» Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства («Калачова проти Російської Федерації», № 3451/05, § 34, рішення від 07 травня 2009 року).
Таким чином, враховуючи висновки молекулярно-генетичного аналізу ДНК, необхідно визнати померлого громадянина України ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , батьком ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У зв`язку із фактом смерті ОСОБА_9 та фактом народження від нього дитини, у позивачки, як бенефіціара ОСОБА_9 , виникло право на отримання компенсації за трудовим контрактом, а також відшкодування матеріальної та моральної шкоди на свою користь, як члена сім`ї ОСОБА_9 , а також на користь доньки померлого ОСОБА_2 .
Доводи апеляційних скарг щодо неналежності та недопустимості результатів молекулярно-генетичного дослідження не дають підстав для висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.
За змістом частини другої статті 128 СК України підставою для визнання батьківства можуть бути будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи та зібрані відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.
У цій справі за результатами молекулярно-генетичного аналізу ДНК встановлена ймовірність біологічного батьківства ОСОБА_9 щодо ОСОБА_2 у розмірі 99,99 %, а апелянтами не надано жодного доказу, який би спростовував результати такого дослідження або ставив під сумнів саме біологічне походження дитини від ОСОБА_9 , будь яких клопотань про проведення експертизи на спростування вказаного висновку подано не було.
Верховний Суд у своїй усталеній практиці зазначає, що молекулярно-генетичний аналіз ДНК є науково найбільш точним методом встановлення біологічного батьківства, а його доказова цінність суттєво переважає інші докази, спрямовані на підтвердження чи спростування кровного споріднення. 
Посилання апелянта на правову позицію у справі № 522/1029/18 не може бути механічно застосоване до обставин цієї справи лише з огляду на формальні вимоги до оформлення висновку експерта, оскільки предметом доказування у цій категорії справ є саме біологічне походження дитини, а результат молекулярно-генетичного дослідження оцінюється судом не ізольовано, а у сукупності з іншими доказами відповідно до статті 89 ЦПК України.
Враховуючи результат ДНК-дослідження з імовірністю батьківства 99,99 %, встановлений судом характер відносин ОСОБА_9 із ОСОБА_1 , а також відсутність будь-яких належних доказів, які спростовували б біологічне батьківство ОСОБА_9 , колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення вимоги щодо встановлення батьківства.
Щодо відшкодування шкоди.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 2006 року «Про працю в морському судноплавстві», сторонами якої є Люксембург (держава прапора судна), Республіка Маврикій (місце знаходження Компанії «Bourbon Marine Services Greenmar Ltd», та Франції (місце знаходження судновласника судна), положення якої є обов`язковими для Відповідачів, кожний моряк має право на безпечне й надійне робоче місце, яке відповідає нормам безпеки (п.1 ст.4 Конвенції).
Кожна держава забезпечує, щоб на судах, які ходять під її прапором, були прийняті міри згідно Кодексу, направлені на надання морякам, що працюють за наймом на таких судах, права на матеріальну допомогу й підтримку з боку судновласника стосовно фінансових наслідків хвороби, травми або смерті, що можуть трапитися під час служби, на основі трудового договору моряка чи пов`язаних з їх трудовою діяльністю на основі такого договору. Це правило не торкається будь-яких інших засобів правового захисту, до яких може звернутися моряк (правило 4.2. Конвенції).
Відповідно до Міжнародної Конвенції з охорони людського життя на морі 1974 р., з наступними змінами й доповненнями, яка є обов`язковою для відповідачів, судно та його обладнання підтримуються в стані, що відповідає положенням цих правил, для забезпечення того, щоб судно у всіх відношеннях залишалося придатним для виходу в море без небезпеки для судна або людей на борту. Кожний раз, коли з судном трапляється аварійний випадок чи виявляється несправність, які впливають на безпеку судна, ефективність або комплектність його рятувальних засобів чи іншого обладнання, капітан або власник судна з першою нагодою повідомляє про це Адміністрацію, призначеного інспектора або визнану організацію, відповідальну за видачу відповідного свідоцтва (п. а, с правило 11 Конвенції).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (презумпція вини завдача шкоди).
Відповідно до ст. 1187 ЦК України, яка є спеціальною по відношенню до ст. 1166, передбачено що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Джерелом підвішеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогнебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Таким чином, діяльність, пов`язана з експлуатацією судна є джерелом підвищеної небезпеки.
Ст. 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. 
Шкода відшкодовується: 
1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 
2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;
3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 
4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;
5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.
Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого.
Розмір відшкодування може бути збільшений законом.
Середньомісячний заробіток загиблого відповідно до його трудового контракту складав 1 674 євро на місяць (54 євро на день x 31 день).
Беручи до уваги середньомісячний заробіток загиблого, а також народження дочки ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивачка та донька загиблого мають право на відшкодування матеріальної шкоди з боку відповідачів, завданої загибеллю батька дитини ОСОБА_6 (втрата годувальника) у розмірі 558 євро щомісячно (1 674 євро: 3 особи (чоловік, вона та дочка) на кожного з позивачів, починаючи з 02.12.2019 грудня (з моменту народження дочки) до досягнення дитиною вісімнадцяти років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 на користь дитини (на підставі п.1, ч. 1 ст. 1200 ЦК України), і по досягненні дочкою 14 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11 , на мою користь (на підставі п. 4, ч. 1 ст. 1200 ЦК України).
Таким чином, в порядку відшкодування шкоди підлягає стягненню:
з компанії Bourbon Marine Services Greenmar Ltd (Бурбон Марін Сервісез Грінмар Лтд.), що розташована за адресою: IFS Court Bank Street, 28 Cybercity Ebene 72201, Маврикій, судновласника - компанії Bourbon Supply Investissements, що розташована за адресою: 7е Arrondissement, 148, rue Sainte, 13007, Марсель, Франція, ідентифікаційний код 4109747, солідарно на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційній код НОМЕР_2 , в порядку відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_9 за період з 02.12.2019 р. по 19.05.2021 року суму в розмірі 10 044 євро, в подальшому стягувати до сягнення ОСОБА_2 14 років суму в розмірі 558 євро щомісячно, починаючи з 19.05.2021 по 02.12.2033 року включно.
з компанії Bourbon Marine Services Greenmar Ltd (Бурбон Марін Сервісез Грінмар Лтд.), що розташована за адресою: IFS Court Bank Street, 28 Cybercity Ebene 72201, Маврикій, судновласника - компанії Bourbon Supply Investissements, що розташована за адресою: 7е Arrondissement, 148, rue Sainte, 13007, Марсель, Франція, ідентифікаційний код 4109747, солідарно на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційній код НОМЕР_2 , що діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку відшкодування шкоди в зв`язку з втратою годувальника суму в розмірі 10 044 євро за період з 02.12.2019 по 19.05.2021 р., в подальшому стягувати суму в розмірі 558 євро щомісячно до досягнення ОСОБА_2 18 (вісімнадцяти) років, починаючи з 19.05.2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_17 рік включно.
Посилання апелянтів на те, що остаточний рапорт щодо причин загибелі судна «Bourbon Rhode» на момент вирішення спору не був складений, не спростовує висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування шкоди.
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, звільняється від відповідальності лише за умови доведення того, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином, саме на відповідачів покладено обов`язок доведення обставин, які відповідно до закону звільняють їх від відповідальності.
Посилання в апеляційних скаргах на публікації в засобах масової інформації про несприятливі погодні умови та ураган не є достатнім доказом того, що саме непереборна сила була єдиною причиною загибелі судна і що технічний стан судна не перебував у причинному зв`язку з настанням трагедії. Натомість у матеріалах справи містилися відомості Морської адміністрації Люксембурга щодо відсутності належної водонепроникності судна та його механізмів як однієї з обставин затоплення.
Сам факт того, що документ мав проміжний, а не остаточний характер, не свідчить про недопустимість викладених у ньому фактичних відомостей і не звільняє суд від їх оцінки у сукупності з іншими доказами.
Щодо розміру відшкодування колегія суддів враховує, що матеріалами справи підтверджено розмір погодженої трудовим контрактом щоденної винагороди ОСОБА_9 . При цьому доводи апелянта про необхідність визначення доходу виключно за відомостями податкового органу не ґрунтуються на положеннях статті 1200 ЦК України, яка не встановлює податкову звітність єдино можливим доказом розміру доходу загиблого.
Не є переконливим і посилання на необхідність розподілу заробітку ОСОБА_9 на п`ять осіб. Факт надання ним матеріальної допомоги дітям ОСОБА_1 від попередніх відносин, який враховувався судом як одна з обставин існування фактичної сім`ї, сам по собі не є тотожним встановленню їх статусу осіб, які перебували на утриманні загиблого у розумінні статті 1200 ЦК України, та не є достатньою підставою для автоматичного включення таких осіб до здійсненого судом розрахунку.
Доводи апеляційних скарг не містять належного альтернативного розрахунку, підтвердженого відповідними доказами, який би спростовував визначений судом першої інстанції розмір відшкодування.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду першої інстанції у цій частині.
Щодо відшкодування вартості втрачених речей
З боку відповідачів підлягає виплаті вартість втрачених речей ОСОБА_9 , які були на судні й затонули разом з судном, зокрема: телефон iPhone X5 вартістю 37 999 грн. та вартість настройки й аксесуарів до нього в розмірі 4 597.03 грн., iPhone X 64Gb Silver в розмірі 29 176 грн., часи AppleWatch в розмірі 13 220 грн., AppleiPad PRO 11 в розмірі 29 777 грн., колонка IBL Extreme в розмірі 5000 грн., камера GoProHero 7 в розмірі 7 000 грн., комп`ютер AppleMacBook 128 Gb в розмірі 25580 грн., наушники AirPods в розмірі 5350 грн. Загалом, в сумі 157 699 грн., що еквівалентно 4 703 євро (за курсом НБУ станом на дату подачу позову).
Як зазначає позивач, документи, які підтверджують придбання й вартість речей були направлені відповідачам ще в жовтні 2019 року. Відповідачі підтвердили виплату втрачених речей в зазначеному розмірі, однак до сих пір виплату так і не здійснили.
Стаття 22 ЦК України передбачає що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, з судновласника - компанії Bourbon Supply Investissements, що розташована за адресою: 7е Arrondissement, 148, rue Sainte, 13007, Марсель, Франція, ідентифікаційний код 4109747 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційній код НОМЕР_2 вартість втрачених речей потерпілого в розмірі 157 699 гривень (сто п`ятдесят сім тисяч шістсот дев`яносто дев`ять гривень).
Доводи апеляційної скарги про те, що вартість особистих речей ОСОБА_9 , втрачених унаслідок загибелі судна, була виплачена його батькам, також не є достатніми для скасування рішення у цій частині.
Як убачається зі змісту самої апеляційної скарги, апелянтом не заперечується ані факт знаходження відповідного майна на судні, ані факт його втрати, ані визначена вартість такого майна; заперечення стосуються лише твердження про проведення виплати іншій особі.
Разом із тим виплата коштів третім особам сама по собі не свідчить про належне виконання зобов`язання перед особою, на користь якої заявлено та судом встановлено право на відшкодування, якщо не доведено наявності у таких третіх осіб відповідних повноважень на отримання коштів або іншої правової підстави, яка припиняє зобов`язання відповідача перед позивачкою.
Належних доказів того, що проведена батькам ОСОБА_9 виплата була здійснена саме в рахунок погашення спірного зобов`язання перед ОСОБА_1 та припинила таке зобов`язання, апелянтами не наведено.
Тому самі лише посилання на здійснення виплати іншій особі висновків суду першої інстанції у цій частині не спростовують.
Щодо відшкодування моральної шкоди.
Після одержання повідомлення про смерть ОСОБА_9 , з яким ОСОБА_1 перебувала в фактичних шлюбних відносинах й батька малолітньої доньки вона неодноразово зверталася як особисто, так і через представника, до відповідачів та їх представників з метою одержання інформації і документів, що стосуються обставин смерті мого чоловіка, документів, які стосуються розслідування обставин загибелі, виплати передбачених умовами контракту компенсації по смерті, вартості втрачених особистих речей, що затонули разом з судном, добровільного відшкодування завданої шкоди, пов`язаної із загибеллю, зокрема вимоги щодо виплаті належних ій та дитині коштів на утримання дитини. Дані кошти були необхідні, в першу чергу, для оплати проживання, харчування, лікування, навчання і та інше, враховуючи, що єдиним годувальником в родині був загиблий.
Як зазначає позивачка, смерть близької людини на момент гибелі ОСОБА_9 йому був 31 рік стала для позивачки непоправною втратою, перевернула і змінила життя. Будучи вагітною лише ціною неймовірних зусиль змогла перенести такий удар, що також позначилося на стані здоров`я. Вона залишилася одна з 3-ма дітьми, втратила близьку людину, і необхідні величезні зусилля, щоб хоч якось спробувати налагодити подальше життя. Більш того, донька залишилася без батька, якого ніхто й ніколи не замінить і не зможе любити й підтримувати так, як це робить рідний батько. Вимушена тепер сама виховувати малолітню дочку, яка тільки народилася, яка ніколи не пізнає й не побачить свого батька і яка позбулася підтримки й опори в житті в особі батька.
Більше того, байдужість, з якою вона зіткнулася після загибелі ОСОБА_9 з боку відповідачів та їх представників, ігнорування всіх ії звернень, відмова від надання необхідних документів, що мають відношення до смерті/розслідування смерті чоловіка, відмова від виплати належних коштів, необхідність звернення до суду за захистом законних прав, необхідність якось виживати протягом вже більше року з моменту гибелі чоловіка, вважаючи, що загиблий був єдиним годувальником в родині, заподіяли додаткові моральні страждання й переживання.
Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особини, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою що до неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особини.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особини, яка завдала моральної шкоди, якщо провина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності й справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 35-13/797 від 13.05.2004 року при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ... час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Враховуючи вищевикладене, судновласник повинен нести також відповідальність за нанесену моральну шкоду, пов`язану зі смертю близької людини (чоловіка й батька), а також наступною бездіяльністю з боку відповідачів, що заподіяли біль, страждання і переживання, враховуючи неможливість будь-яким чином заповнити втрату чоловіка й батька, налаштувати моє подальше життя, а також розмір матеріального утримання, яке я одержувала від свого чоловіка (його середня заробітна плата на місяць складала 1 674 євро), потенційні витрати, пов`язані з моїм подальшим лікуванням у психіатра, психолога, терапевта і т. інше, глибину моїх страждань, вік малолітньої дочки, яка тільки народилася.
Таким чином, необхідно стягнути з компанії Bourbon Marine Services Greenmar Ltd (Бурбон Марін Сервісез Грінмар Лтд.), що розташована за адресою: IFS Court Bank Street, 28 Cybercity Ebene 72201, Маврикій, судновласника - компанії Bourbon Supply Investissements, що розташована за адресою: 7е Arrondissement, 148, rue Sainte, 13007, Марсель, Франція, ідентифікаційний код 4109747 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційній код НОМЕР_2 , що діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень у рівних частках, тобто по 100 000 гривень з кожного та на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційній код НОМЕР_2 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень у рівних частках, тобто по 50 00 гривень з кожного.
Доводи апеляційних скарг про недоведеність моральної шкоди ОСОБА_1 та її малолітній доньці колегія суддів вважає необґрунтованими.
За змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Судом встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також факт батьківства ОСОБА_9 щодо ОСОБА_2 , а тому зазначені особи належать до кола осіб, яким законом надано право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю ОСОБА_9 .
При цьому для встановлення факту моральної шкоди, завданої смертю близької людини, закон не вимагає обов`язкового подання медичного висновку, висновку психолога чи іншого спеціального доказу. Характер такого порушення, глибина та тривалість душевних страждань можуть встановлюватися судом з урахуванням конкретних життєвих обставин.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 народилася після смерті батька і тому не могла зазнати моральних страждань у зв`язку з його смертю, ґрунтується на надмірно вузькому розумінні поняття моральної шкоди. 
Така шкода для дитини полягає, зокрема, у безповоротній втраті можливості виховуватися за участю батька, отримувати від нього особисту турботу, спілкування, моральну підтримку та батьківське піклування протягом дитинства.
Визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції врахував характер та незворотність втрати, обставини загибелі ОСОБА_9 , сімейні зв`язки між ним та позивачкою, народження після його загибелі малолітньої доньки, а також вимоги розумності й справедливості.
Отже, колегія суддів не встановила підстав вважати визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди очевидно необґрунтованим чи таким, що не відповідає критеріям статті 23 ЦК України.
Щодо відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_9 .
Суд першої інстанції задовольнивши вимоги в цій частині зазначив, що згідно умов укладеного із ОСОБА_9 трудового контракту передбачено, що в разі смерті моряка з будь-якої причини під час його найма Компанія або Страхова компанія виплачує компенсацію по смерті призначеному бенефіціару в розмірі 120 000 євро та кожній залежній дитині віком до 21 року (максимум 4 дітей) в розмірі 15 000 євро (ст. 10 Контракту й Додаток №1 до Контракту). Частиною 2 ст.10 Контракту передбачено, що будь-які виплати згідно зі ст. 10 Контракту здійсняються без будь-якої перешкоди для права на відшкодування шкоди, передбачене законом.
Відповідно до умов трудового контракту - даних про родину моряка, заповнених і підписаних ОСОБА_9 при підписанні трудового контракту з Компанією - ОСОБА_1 , вказана в Контракті в якості бенефіціара - отримувача всіх компенсаційних виплат по смерті моряка.
Відповідно до положень трудового контракту, а також наявність дитини, яка народилася після смерті ОСОБА_9 , необхідно стягнути з компанії Bourbon Marine Services GreenmarLtd (Бурбон Марін Сервісез Грінмар Лтд.), що розташована за адресою: IFS Court Bank Street, 28 Cybercity Ebene 72201, Маврикій, компанії The Shipowners' Mutual Protection and Indemnity Association (Luxembourg), судновласника - компанії Bourbon Supply Investissements, що розташована за адресою: 7е Arrondissement, 148, rue Sainte, 13007, Марсель, Франція, ідентифікаційний код 4109747, солідарно на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційній код НОМЕР_2 , що діє в своїх інтересах, а також в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , суму компенсації за трудовим контрактом у зв`язку зі смертю ОСОБА_9 в загальному розмірі 135 000 (сто тридцять п`ять тисяч) євро, 120 000 євро на користь ОСОБА_1 та 15 000 євро на користь малолітньої дочки ОСОБА_2 ), що еквівалентно 4 526 550 (чотири мільйона п`ятсот двадцять шість тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень на день подачі позову.
Водночас колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції у частині вирішення вимоги про стягнення 135 000 євро компенсації, прямо передбаченої трудовим контрактом ОСОБА_9 .
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до статті X трудового договору та Додатку № 1 у разі смерті моряка під час дії договору передбачена виплата визначеному бенефіціару 120 000 євро, а кожній дитині, яка перебуває на утриманні - 15 000 євро.
Отже, на відміну від вимог про відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника та моральної шкоди, правовою підставою яких є безпосередньо положення ЦК України, право на отримання зазначених 135 000 євро виникає виключно з трудового договору, а розмір цієї виплати визначений самим договором.
При цьому частина друга статті X трудового контракту прямо передбачає, що виплата договірної компенсації не перешкоджає пред`явленню вимоги про відшкодування шкоди, передбаченої законом. 
Таким чином, самим договором розмежовані дві самостійні правові підстави виплат: договірна компенсація та відшкодування шкоди за законом.
Разом із тим статтею XVIII трудового договору сторони погодили, що договір регулюється та тлумачиться відповідно до законодавства Республіки Маврикій, а у разі виникнення спору, що випливає з цього договору або у зв`язку з ним, після недосягнення врегулювання шляхом медіації такий спір належить до юрисдикції відповідного суду Республіки Маврикій.
Колегія суддів виходить із того, що вимога ОСОБА_1 про стягнення 120 000 євро та 15 000 євро на користь дитини є вимогою саме про виконання зобов`язання, встановленого трудовим договором. 
Вирішення такої вимоги неможливе без застосування та тлумачення положень цього договору, зокрема щодо настання страхового випадку, статусу бенефіціара, кола осіб, зобов`язаних здійснити виплату, та умов її здійснення.
Зазначене відрізняє цю вимогу від заявлених у справі самостійних вимог про відшкодування шкоди на підставі статей 1166, 1167, 1168, 1187, 1200 ЦК України, право на які існує незалежно від наявності у трудовому контракті умови про виплату 135 000 євро.
Правовий підхід щодо наслідків погодження сторонами трудового договору моряка іноземної юрисдикції сформований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 520/6548/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 520/6550/17, від 22 січня 2020 року у справі № 520/6549/17. У зазначених справах Верховний Суд дійшов висновку про непідсудність судам України спорів, що безпосередньо виникають з трудових договорів, якими сторони погодили юрисдикцію іноземного суду, та закрив провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.
Крім того, у справі № 
Тобто передбачені статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» загальні підстави міжнародної підсудності не можуть бути застосовані для ігнорування погодженої сторонами договору іноземної юрисдикції щодо вимоги, яка безпосередньо виникає з такого договору. 
Водночас пункт 5 частини першої статті 76 цього Закону передбачає можливість розгляду судами України справ про відшкодування шкоди, коли позивач фізична особа має місце проживання в Україні, що має значення для самостійних позадоговірних вимог у цій справі.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що Приморський районний суд м. Одеси не мав повноважень вирішувати по суті вимогу про стягнення компенсації у загальному розмірі 135 000 євро, право на яку безпосередньо ґрунтується на статті X трудового контракту, оскільки щодо спорів, які випливають із цього контракту, сторонами погоджена юрисдикція відповідного суду Республіки Маврикій.
Водночас підстав для закриття провадження щодо інших позовних вимог колегія суддів не вбачає, оскільки вимоги про встановлення батьківства, встановлення факту проживання однією сім`єю, відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника, вартості втраченого майна та моральної шкоди не є вимогами про виконання визначеної договором виплати та мають самостійні передбачені законом правові підстави. 
Більше того, самою статтею X трудового контракту прямо збережено право на пред`явлення вимог про інше відшкодування шкоди, передбачене законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати рішення суду першої інстанції повністю або частково та у відповідній частині закрити провадження. 
Частиною 1 статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 ЦПК України.
За таких обставин клопотання адвоката Котляра Ю.О. про закриття провадження підлягає частковому задоволенню, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2023 року - скасуванню у частині вирішення позовних вимог про стягнення 135 000 євро компенсації за трудовим контрактом із закриттям провадження у справі в цій частині.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що наведені в апеляційних скаргах доводи щодо недоведеності факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_9 однією сім`єю, походження ОСОБА_2 від ОСОБА_9 , відсутності підстав для відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника, вартості втрачених речей та моральної шкоди не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції.
Судом першої інстанції у цій частині встановлено обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, надано оцінку доказам у їх сукупності та взаємному зв`язку, а наведені апелянтами аргументи переважно зводяться до власного тлумачення доказів та незгоди з результатами їх оцінки.
Разом із тим суд першої інстанції помилково вирішив по суті вимогу про стягнення 135 000 євро компенсації, право на яку безпосередньо виникає зі статті X трудового контракту, не врахувавши погоджене сторонами у статті XVIII цього контракту юрисдикційне застереження щодо розгляду спорів, які випливають із договору або пов`язані з ним, відповідним судом Республіки Маврикій.
Інші доводи апеляційних скарг також не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в частині, яка залишається предметом апеляційного перегляду.
Посилання на неналежне засвідчення окремих копій документів, ненадання їх оригіналів, а також недопустимість фотографій, скриншотів та інших електронних доказів не спростовують висновків суду, оскільки відповідні обставини встановлені на підставі сукупності взаємопов`язаних доказів, а не виключно зазначених матеріалів. 
Самі по собі недоліки оформлення окремого доказу, за відсутності спростування його змісту іншими належними доказами, не є достатньою підставою для скасування рішення.
Безпідставними є й доводи про необхідність п`ятирічного строку спільного проживання, оскільки такий строк не є обов`язковою умовою для встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Посилання на неодноразове звернення ОСОБА_1 до суду з іншими позовами також не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи інші процесуальні рішення, якими спір по суті не вирішувався, не спростовують встановлених у цій справі обставин.
Доводи щодо статусу The Shipowners' Mutual Protection and Indemnity Association, відсутності страхового поліса, визначення належного бенефіціара та особи, зобов`язаної здійснити договірну виплату, стосуються вимоги про стягнення 135 000 євро за трудовим контрактом. 
Оскільки провадження у цій частині підлягає закриттю з огляду на погоджену сторонами юрисдикцію суду Республіки Маврикій, апеляційний суд не вправі вирішувати зазначені питання по суті.
Решта доводів апеляційних скарг зводиться до незгоди з оцінкою доказів судом першої інстанції та власного тлумачення встановлених обставин, однак не містить належних підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, для скасування чи зміни рішення в іншій частині.
У зв`язку з цим апеляційні скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2023 року скасуванню в частині стягнення 135 000 євро договірної компенсації із закриттям провадження у цій частині на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.
В іншій частині підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, для скасування або зміни оскаржуваного рішення колегією суддів не встановлено, а тому рішення суду першої інстанції у відповідній частині підлягає залишенню без змін.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;
4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.
Керуючись ст.ст. 255, 374, 376, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання адвоката Котляра Юрія Олександровича про закриття провадження у справі - задовольнити частково.
Апеляційні скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2023 року - скасувати у частині стягнення з компанії Bourbon Marine Services GreenmarLtd (Бурбон Марін Сервісез Грінмар Лтд.), The Shipowners' Mutual Protection and Indemnity Association (Luxembourg), судновласника - компанії Bourbon Supply Investissements, на користь ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах, а також в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , суму компенсації за трудовим контрактом у зв`язку зі смертю ОСОБА_9 в загальному розмірі 135 000 (сто тридцять п`ять тисяч) євро (120 000 євро на користь ОСОБА_1 та 15 000 євро на користь малолітньої дочки ОСОБА_2 ), що еквівалентно 4 526 550 (чотири мільйона п`ятсот двадцять шість тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень на день подачі позову.
Провадження у справі в цій частині позовних вимог - закрити з підстав п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.
В решті оскаржуване рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді          М.В. Назарова 

В.А. Коновалова