Дата документу 25.08.2026 Справа № 334/1648/26

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний №334/1648/26    Головуючий у 1-й інстанції: Гнатюк О. М.
 
Провадження № 22-ц/807/1624/26    Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
25 серпня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів: | Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Кухаря С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Тисячник Рузанни Робертівни на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позову зазначає, що 18 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №834158341 відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" своє зобов`язання по видачі відповідачу кредиту шляхом перерахування через банк-провайдер грошових коштів на його банківський рахунок виконало. Проте, в подальшому ОСОБА_1 збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 7 500,00 грн, однак позичальник взятих на себе зобов`язань не виконував і кредит не погашав. Договір укладений в електронному вигляді та підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

У подальшому право вимоги до відповідача ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передало ТОВ "Таліон Плюс", яке (в свою чергу) передало це право ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс", а останнє - ТОВ «ФК «Ейс», яке і звернулося до суду з даним позовом.
Зазначав, що в ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за Договором кредитної лінії №834158341 від 18 червня 2021 року перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідача у розмірі 26 799,18 грн, з них: 7 499,10 грн - заборгованість по тілу кредиту; 19 300,08 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач не здійснювали нарахувань за кредитним договором.

Станом на день звернення до суду з позовом сума заборгованості за Договором кредитної лінії №834158341 від 18 червня 2021 року не погашена, а тому враховуючи вищевикладене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість у розмірі 26 799,18 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн, та судовий збір у сумі 2662,40 грн. 

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за Кредитним договором № 834158341 від 18.06.2021 у розмірі 26799,18 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн та судовий збір в сумі 2662,40 грн.

15 травня 2026 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Тисячник Р.Р. звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2026 року заяву ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Тисячник Р.Р. про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2026 року - залишено без задоволення. 

Не погоджуючись із заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2026 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Тисячник Рузанни Робертівни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповно з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2026 року у справі №334/1648/26 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі. Розгляд справи проводити без відповідача та його представника. Здійснити перерозподіл судових витрат. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення кредитного договору №834158341 від 18.06.2021 року, а саме, що ОСОБА_1 отримав та ввів одноразовий ідентифікатор, реєстрації відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі Первісного кредитора. Довідка про ідентифікацію є внутрішнім документом Позивача, тому жодним чином не підтверджує проходження ідентифікації та підписання Кредитного договору саме Відповідачем. Відповідач категорично заперечує проти укладення договору в належний спосіб. Відсутні докази щодо збільшення кредитного ліміту та волевиявлення ОСОБА_1 щодо отримання таких коштів, видачі кредитних коштів, шляхом їх перерахування саме на рахунок відповідача. Не погоджується з розрахунком заборгованості, оскільки відсотки нараховані за період з 2021 по 2025 роки, тобто фактично після спливу граничного строку дії договору. Неналежне підтвердження відступлення права вимоги, оскільки позивачем надано лише витяги з реєстрів прав вимоги, що не є належними доказами передачі права вимоги саме щодо боргу відповідача. Позивач мав надати повний текст реєстру боржників, підписаний та скріплений печатками обох сторін договору факторингу, як невід`ємний додаток до нього. За відсутності такого доказу, неможливо достовірно встановити, що право вимоги до відповідача було правомірно відступлено позивачу. Крім того, відповідач також не погоджується із задоволеними позовними вимогами в частині судових витрат на професійну правничу допомогу. Вважає, що вказана справа є справою незначної складності та шаблонною, а тому розмір витрат є неспіврозмірним та підлягає зменшенню. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЕЙС» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328,00 грн (3328,00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, ч .2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 26 799,18 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами 18.06.2021 року було укладено кредитний договір № 834158341, банк надав позичальнику кредит, проте відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 14.07.2025 року становить 26 799,18 грн. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вважав доведеним факт укладення між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору. Суду надано належні та допустимі докази щодо фактичного перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, що свідчить про реальне виконання кредитодавцем своїх зобов`язань та виникнення у відповідача обов`язку щодо повернення отриманих грошових коштів та сплати передбачених договором відсотків. Суд вважав доведеним у справі перехід прав вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», в подальшому до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», та ТОВ «ФК «Ейс», який є належним позивачем для стягнення заборгованості за кредитним договором № 834158341 від 18.06.2021 року. На підставі наявних в матеріалах справи доказів позивачем доведено, що він правомірно набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Відповідач був обізнаний про існування у нього такої заборгованості за кредитним договором та не був позбавлений можливості виконати свої зобов`язання, у тому числі шляхом сплати заборгованості первісному кредитору, однак належних дій для погашення заборгованості не вчинив, а тому з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором у визначеному розмірі, яка підтверджена вірними розрахунками позивача та не спростована відповідачем. Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі 7 000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що дана сума є спів мірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), відсутність клопотання відповідача про зменшення таких витрат. 
З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується в повній мірі виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі укладений Договір кредитної лінії № 834158341, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV485DC (т. 1 а.с.23-28). 

Відповідно до умов п. 1.1. договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 7500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».

Сума Кредитного ліміту, вказана в п. 1.1. Договору, це максимальна сума Кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні Позичальника (п. 1.2), Кредитодавець надає перший Транш за Договором в сумі 3000,00 грн одразу після укладення Договору (1.3).
Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. Повернення Кредиту в повному обсязі позбавляє права Позичальника отримати нові Транші, а Договір вважається припиненим шляхом його повного виконання. 
Загальна сума Кредиту за цим Договором складається з сум Кредиту (Траншів) отриманих протягом всього строку дії Договору (п.1.5 договору).
Кредитна лінія надається строком на 14 днів від дати отримання Кредиту Позичаьником. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору, строк дії Кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором (п.1.7 договору). 
Сторони погодили, що встановлений в п. 1.7 Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено Позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту Договору, строк продовження Дисконтного періоду кожен раз розраховується за формулами зазначеними в пункті цього договору. При цьому Сторони узгоджують що у випадку, якщо дата ініціації (день місяця) продовження Дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок Кредитодавця) більше поточної дати (день місяця) закінчення Дисконтного періоду, з врахуванням всіх попередніх продовжень Дисконтного періоду, то кількість днів, на які продовжується Дисконтний період дорівнює 30 днів (п.1.8 договору). 

Пунктом 1.9 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти за користування кредитом. 

1.9.1 виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 423,40 процентів річних, що становить 1,16 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.

1.9.2 за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 604,99 процентів річних, що становить 1,66 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. 

1.9.3 у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду.

Згідно з пунктом 4.1 кредитного договору невід`ємною частиною договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua.

Пунктом 4.2. передбачено, що строк дії цього Договору, вказаний в п. 1.2. Договору, продовжується на весь період, протягом якого Сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим Договором, та визначається як період від дати отримання Позичальником Кредиту до фактичної дати повернення Кредиту, процентів за Дисконтною та/або Базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов Договору (пені) та інших нарахувань передбачених Договором.

Відповідно до пункту 4.3 кредитного договору, сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.7.2 договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.

Відповідно до пункту 4.4 Договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитором в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (т. 1 а.с.23-28).
На виконання умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу ОСОБА_1 кредит 18.06.2021 у розмірі 3000,00 грн, 20.06.2021 - 4500,00 грн, перерахувавши зазначені грошові суми на платіжну картку № НОМЕР_1 , яку відповідач вказав у заявці на отримання грошових коштів в кредит від 18 червня 2021 року, що підтверджується копіями платіжних доручень від 18.06.2021, від 20.06.2021, довідками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»; перелік позичальників з даними про транзакції щодо яких запитується інформація, розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», випискою ТОВ «ФК «ЕЙС» за кредитним договором №834158341 від 18.06.2021 року (т. 1 а.с.62,63,76,77,143,148, 170,171). 
Відповідно до Заявки на отримання грошових коштів в кредит від 18.06.2021, зазначено паспортні дані ОСОБА_1 , номеру банківської картки, телефону, електронної пошти (т. 1 а.с.43).
Алгоритм дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі та Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (т. 1 а.с.44-55).
З виписки ТОВ «ФК «ЕЙС» вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 26.12.2025 року становить 26 799,18 грн, з них: 7 499,10 грн - прострочене тіло кредиту, 19 300,08 грн - прострочені відсотки, що підтверджується також розрахунком заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» (т. 1 а.с.146-148).
З розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що заборгованість відповідача перед первісним кредитором становить 17 657,74 грн, з них: 7 499,10 грн - тіло кретину, 1 331,12 грн - прострочені відсотки (т.1 а.с.63-64).
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року (т.1 а.с.79-85).
28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін (т.1 а.с.90).
31 грудня 2020 року між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року та № 28/1118-01 (т.1 а.с.91-97).
Акт звірки взаємних розрахунків ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» від 31 грудня 2023 року за договором факторингу (т.1 а.с.107).
31 грудня 2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 28 листопада 2018 року (т.1 а.с.101).
31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 28 листопада 2018 року (т.1 а.с.102).
31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (т.1 а.с.103).
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 150 від 07 вересня 2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 17 830,22 грн, з яких: тіло кредиту 7 499,10 грн, відсотки 10 331,12 грн (т.1 а.с.104-106).
Згідно із розрахунком заборгованості, здійсненим ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість відповідача за кредитним договором становить 26 799,18 грн, з яких тіло кредиту 7 499,10 грн, відсотки 19 300,08 грн (т.1 а.с.146-147).
30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 30/1023-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги відносно боржників ТОВ «Таліон Плюс» (т.1 а.с.109-114).
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 30 жовтня 2023 року до Договору факторингу № 10/1023-01 від 30 жовтня 2023 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 26 799,18 грн, з яких тіло кредиту 7 499,10 грн, відсотки 19 300,08 грн (т.1 а.с.116-118).
Відповідно до платіжної інструкції від 31 жовтня 2023 року №4939, сторони виконали умови договору факторингу від 31 жовтня 2023 року (т.1 а.с.119).
11 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, за умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Ейс» право вимоги відносно боржників ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (т.1 а.с.120-127).
Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 11/07/25-Е від 11 липня 2025 року, складеного 14 липня 2025 року, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до боржників на загальну суму заборгованості у розмірі 996 505 058,33 грн (т.1 а.с.135).
Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 14 липня 2025 року до Договору факторингу № 11/07/25-Е від 11 липня 2025 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 26 799,18 грн, з яких: тіло кредиту 7 499,10 грн, відсотки 19 300,08 грн (т. 1 а.с.131-133).
Відповідно до платіжних інструкцій від 12 серпня 2025 року, 04, 18,19,25 вересня 2025 року сторони виконали умови договору факторингу від 11 липня 2025 року (т.1 а.с.136-142).

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №834158341 від 18 червня 2021 року розмір заборгованості становить 26 799,18 грн, з яких тіло кредиту 7 499,10 грн, прострочені відсотки 19 300,08 грн (т.1 а.с.148).
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, вище встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору № 834158341 від 18 червня 2021 року.
Суд також приходить до висновку, що сторонами були погоджені всі істотні умови договору.
Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору № 834158341 від 18 червня 2021 року. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Колегією суддів враховано, що матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано того, що він укладав Кредитний договір та отримував кредитні кошти за цим договором.
Відтак, апеляційний суд вважає встановленим та належним чином підтвердженим факт отримання відповідачем кредитних коштів сукупно у сумі 7500,00 грн за Кредитним договором № 834158341 від 18.06.2021 року.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 добровільно уклав кредитний договір із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та був ознайомлений з умовами договору, у тому числі щодо нарахування процентів за користування кредитом, а тому дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» як нового кредитора слід стягнути заборгованість за кредитним договором.

Водночас суд неправильно визначив розмір цієї заборгованості.
Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Із положень частини другої статті 625 ЦК України слідує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
У зобов`язальних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.
Первісний кредитор та ОСОБА_1 встановили строк кредитування за кредитним договором №834158341 від 18.06.2021 року - 14 днів (згідно п. 1.7 Договору). 
Відповідно до п. 1.8 договору, сторони погодили, що встановлений в п. 1.7 договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. 
Як вбачається з розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 було сплачено 05.07.2021 - 1488 грн, 04.08.2021 - 15,00 грн, 12.08.2021 - 5,00 грн (т.1 а.с.143-144). 

Відповідно до довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сформована 08.11.2023 (т.1 а.с.56-57), 05 липня 2021 року ОСОБА_1 здійснив оплату нарахованих кредитором процентів у сумі 1473,00 грн, ініціювавши таким чином продовження строк кредитного договору на 30 днів відповідно до п. 1.8 договору. Процентна ставка, яка застосовується на період продовження строку кредитування становить 1,660 %, кінцева дата оплати 01 серпня 2021 року. 

Подальші оплати ОСОБА_1 сум 04.08.2021 - 15,00 грн, 12.08.2021 - 5,00 грн, не є такими, що погашають нарахований кредитором розмір відсотків, а тому не є підтвердженням ініціювання відповідачем продовження строку дії кредитного договору. 

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що 01.08.2021 року є останнім днем строку кредитування.
У подальшому, відповідач не здійснював погашення існуючої заборгованості, натомість первісний кредитор, а також ТОВ «Таліон Плюс» продовжували нараховувати проценти за кредитним договором до 29.10.2021 року (т.1 а.с.143-147).
Згідно п. 4.3 сторони погоджуються, що проценти нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.2 цього договору, є процентами у розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексі України. 
Враховуючи, що строк надання кредиту сплинув 01.08.2021 року, подальше нарахування відсотків є мірою відповідальності за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, натомість таких вимог ні первісним ні новим кредитором не було заявлено.
Отже, новий кредитор просить стягнути з ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 834158341 від 18.06.2021 року проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку.
Доказів щодо продовження строку кредитування за взаємною згодою сторін на строк понад 01.08.2021 року, матеріали справи не містять.
Після спливу строку кредитування право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припиняється. У цей період можуть застосовуватися наслідки прострочення грошового зобов`язання, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України. 
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
За період після спливу строку кредитування кредитор повинен заявити самостійну вимогу про стягнення сум, передбачених п. 4.3 кредитного договору.
Суд першої інстанції помилково не звернув увагу на вказані обставини та провів неправильний розрахунок розміру заборгованості за кредитним договором.
Як було встановлено з матеріалів справи, строк кредитування за згодою сторін було продовжено 05.07.2021 (на 30 днів), та визначена кінцева дата оплати 01.08.2021, таким чином день закінчення строку кредитування 01 серпня 2021 року, отже розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування ним не міг бути більшим ніж 4848,33 грн, що вказано у наданому позивачем розрахунку.
Так, з розрахунку вбачається, що початкове тіло кредиту у розмірі 3 000,00 грн зараховані у день укладення кредитного договору 18.06.2021 року, в подальшому збільшене шляхом додаткового запозичення грошових коштів відповідачем у розмірі 4500,00 грн 20.06.2021 року. Таким чином загальний розмір тіла кредиту було збільшено до 7500,00 грн (3000,00+4500,00).
У подальшому, як це видно з наданого розрахунку заборгованості, відповідачем в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту було внесено 1 платіж: 0,90 грн (05.07.2021). Отже розмір тіла кредиту з урахуванням внесених платежів склав 7 499,10 грн, про що вірно вказав суд першої інстанції та з розміром якого погоджується колегія суддів. 
Натомість, колегія суддів, перевіряючи розрахунок заборгованості в частині відсотків, приходить до висновку, що їх нарахування не могло здійснюватись поза межами строку, погодженого сторонами, тобто останнім днем нарахування відсотків за користування кредитними коштами є також 01 серпня 2021 року. 
З наданого розрахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що загальний розмір нарахованих відсотків склав 11 838,22 грн, вказана сума отримана шляхом складання нарахованих відсотків за кожен день користування кредитними коштами у проміжку від 18.06.2021 по 07.09.2021. Як встановлено вище, за період строку кредитування з 18.06.2021 по 01.08.2021 становить 4848,33 грн. Також вбачається, що відповідачем було внесено в рахунок погашення заборгованості за відсотками грошові кошти на загальну суму 1507,10 грн (05.07.2021 - 1487,10 грн, 04.08.2021 - 15,00 грн, 12.08.2021 - 5,00 грн) (т.1 а.с.143-145). Отже, залишок несплачених відсотків на 01 серпня 2021 року становить 3341,23 грн (4848,33 - 1507,10).
Вимога кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право як первісного, так і нового кредитора в цій частині вимог.
Отже, у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості по відсотках, яка нарахована поза межами строку кредитування (з 02 серпня 2021 року до 29 жовтня 2021 року) слід відмовити.
Таким чином, стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 499,10 грн (7500,00-0,90), та заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за період з 18.06.2021 по 01.08.2021 у сумі 3341,23 грн (4848,33-1507,10), а разом 10 840,33 грн. 
Щодо доводів ОСОБА_1 про відсутність у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов укладеного договору, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс», як новий кредитор, звернулося до суду із вказаним позовом.
Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.
На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Судом першої інстанції було досліджено перехід права вимоги за кредитним договором: первісний кредитор відступив право грошової вимоги до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та додаткових угод до нього №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 (реєстр прав вимоги №150 від 07.09.2021), ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступило це право до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на підставі договору Факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 (реєстр прав вимоги №1 від 30.10.2023), а згодом право вимоги перейшло до позивача на підставі договору факторингу №11/07/25-Е від 11.07.2025 та реєстру боржників від 14.07.2025. 
Перехід прав вимоги до відповідача іншими товариствами підтверджено копіями договорів факторингу, реєстрами прав вимоги, оформленими відповідно до вимог чинного законодавства. Колегія суддів визнає, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики № 834158341 від 18 червня 2021 року у розмірі 7 499,10 грн (тіло кредиту), проте дійшов помилкового висновку в частині визначення розміру відсотків за вказаним договором позики, оскільки вказані відсотки є обґрунтованими лише за період з 18 червня 2021 року по 01 серпня 2021 року у розмірі 3341,23 грн, що складає різницю між нарахованими відсотками у сумі 4848,33 грн та сплаченими коштами в рахунок погашення відсотків за умовами договору у розмірі 1507,10 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 834158341 від 18 червня 2021 року у розмірі 10 840,33 грн (7499,10 грн - по тілу кредиту та 3341,23 грн - відсотки за користування кредитним коштами).
Доводи апелянта про ненадання позивачем до суду первинних бухгалтерських документів на підтвердження заборгованості, а саме виписки по рахунку, не заслуговують на увагу, оскільки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не є банківською установою, а має статус фінансових установ, які здійснюють господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, та, відповідно, не можуть надати первинні банківські документи, як і виписки про рух коштів на рахунку.
Суд першої інстанції, розглядаючи позов ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку в частині розміру заборгованості за відсотками. 
Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження. 
З огляду на зазначене рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову. 
Щодо судових витрат.
За приписами статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовною заявою ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» сплатило судовий збір у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 38510 від 20.02.2026 (т.1 а.с.16).
При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3993,60 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 15.06.2026 року (т.2 а.с.54).
Заявлено позивачем позовні вимоги на суму 26 799,18 грн, задоволено позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» на суму 10 840,33 грн (40,45%), відмовлено в задоволенні позовних вимог на суму 15 958,85 грн (59,55%).
Тому, позивачу за рахунок відповідача належить до компенсації сума судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1076,94 грн (2662,40 * 40,45%), водночас відповідачу ОСОБА_2 належить до компенсації сума судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2378,18 грн (3993,60*59,55%).
В позовній заяві ТОВ «ЕЙС» просило стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. 
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції надано: ордер на надання правничої допомоги серії АІ №2004315 від 20.08.2025 виданий на підставі договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025; договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, укладений між Адвокатським бюро «Соломко та партнери» і клієнтом ТОВ «ФК «ЕЙС»; протокол погодження вартості послуг до вказаного договору про надання правничої допомоги (Додаток №1); додаткову угоду № 25770927225 від 01.09.2025 до Договору правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025; акт прийому-передачі наданих послуг до Договору надання правничої допомоги згідно Договору правничої допомоги, відповідно до якого загальна вартість наданих адвокатом послуг позивачу у цій справі складає 7000,00 грн, з них: складання позовної заяви - 5000 грн, вивчення матеріалів справи - 1000 грн, підготовка двох адвокатських запитів щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів, кожний по 500 грн; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №7073/10 від 19.10.2018, довіреність (т.1 а.с.70,149-156), які підтверджують понесення витрат на правничу допомогу на суму 7000 грн. 
Також, зважаючи на те, що позов задоволено частково на суму 10 840,33 грн, що становить 40,45% від загальної ціни позову, то в силу статті 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції пропорційно задоволеним позовним вимогам (7000 * 40,45%), що в сумі становить 2831,50 грн.
Відповідно до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки із ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 1076,94 грн, а з ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2378,18 грн, тому на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України до компенсації ОСОБА_1 за рахунок ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» підлягає сума судових витрат понесених за розгляд справи у розмірі 1301,24 грн (2378,18-1076,94).

Керуючись ст. ст. 367,368, 369, 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Тисячник Рузанни Робертівни - задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2026 року скасувати. Увалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за Кредитним договором № 834158341 від 18 червня 2021 у розмірі 10 840 (десять тисяч вісімсот сорок) гривень 33 копійки, яка складається: заборгованість по тілу кредиту - 7 499,10 грн, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 3341,23 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1301,24 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» понесені витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 2831,50 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 25 серпня 2026 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Кухар С.В.