ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 380/5110/26 пров. № А/857/24854/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Кушнір В.О.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ),
на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року про повернення позовної заяви (суддя – Клименко О.М., час ухвалення – не зазначений, місце ухвалення – м.Львів, дата складання повного тексту – 13.04.2026), 
в адміністративній справі №380/5110/26 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 ,
про стягнення коштів до бюджету,

встановив: 

У березні 2026 року позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив: 1) поновити строк для подання позовної заяви; 2) стягнути з відповідача збитки, завдані державі в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 90445,37 грн.. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного від 30.03.2026 у вказаній справі визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, які вказані у позовній заяві, позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали, шляхом, зокрема, подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та наданням доказів на їх підтвердження. 
Позивач подав до суду першої інстанції заяву від 07.04.2026 про виконання вимог ухвали, в якій вказав, що пропуск строку звернення до суду зумовлений об`єктивними обставинами, які не залежали від волі позивача, а саме відсутністю бюджетних асигнувань для сплати судового збору. У зв`язку з цим була відсутня можливість здійснити оплату судового збору та подати позов. Після отримання фінансування невідкладно було здійснено оплату судового збору та подано позов. Також персонал групи юридичного забезпечення прикордонного загону задіяний у заходах забезпечення оборони України, стримування та відсічі окупаційних військ Російської Федерації, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення з позовом до суду, які зазначені у додаткових поясненнях у справі від 07 квітня 2026 року. Позовну заяву військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів до державного бюджету в розмірі 90445,37 грн - повернуто. Повернуто військовій частині НОМЕР_1 судовий збір в сумі 3328,00 грн.. 
З цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції при винесенні ухвали було неправильно викладено обґрунтування та не враховано доводи викладені у позовній заяві, в заяві про поновлення строку звернення до суду, не з`ясовано всі обставини справи, не досліджені в повному обсязі документи та нормативні документи, на підставі яких винесено ухвалу, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт просить прийняти до уваги щодо поновлення строку звернення до суду, що відповідно до інформації, зазначеної на офіційному сайті Статистика повітряних тривог з початку 2024 року на території Чернігівської області зафіксовано 1330 тривог. Середня тривалість тривог складає 4-5 годин. З огляду на це, для забезпечення збереження життя особового складу прикордонного загону проводиться роззосередження особового складу на час тривог. Також, в управлінні прикордонного загону як і загалом по місту Чернігову здійснюються заходи щодо відключення електропостачання та інтернету, що унеможливлює вчасне відпрацювання судових справ та інших документів. Повідомляє, що з початку 2024 року прикордонний загін є стороною у більш ніж 820 справ у судах різних інстанцій. Персонал групи юридичного забезпечення складав 3 особи. Також, персонал групи юридичного забезпечення прикордонного загону задіяний у заходах забезпечення оборони України, стримування та відсічі окупаційних військ російської федерації, захисту безпеки населення та інтересів держави. Основним завданням військової частини НОМЕР_1 під час дії воєнного стану є захист територіальної цілісності та суверенітету України. З огляду на вищезазначене, військова частина НОМЕР_1 позбавлена можливості фізичного виконання судового процесу згідно КАС України. Крім того, пріоритетним є вирішення справи на засадах змагальності та з`ясування всіх обставин справи, а не дотримання надмірного формалізму.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 13.04.2026 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Так, приймаючи оскаржувану ухвалу від 13.04.2026 про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив із факту встановленого пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами та відсутність обґрунтованих причин пропуску такого строку. Суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування процесуальних наслідків, передбачених п.9 ч.4 ст.169 КАС України, ч.2 ст.123 КАС України. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. 
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходив військову службу по мобілізації, на особливий період у ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.01.2024 №25-ОС солдата ОСОБА_1 знято зі всіх видів забезпечення з 19 грудня 2024 року, але фактично він не виконував обов`язки військової служби з 15.09.2023 (а.с.9).
Відповідачу було нараховано та виплачено грошове забезпечення з 15.09.2023 по 31.12.2023 року в розмірі 90445,37 грн., яке він отримав на картковий рахунок.
Позивач зазначає, що відповідач набув та зберіг майно, а саме грошові кошти в сумі 90445,37 грн. без достатньої правової підстави, оскільки самовільно залишив місце служби під час дії воєнного стану та фактично не виконував військового обов`язку з 15.09.2023 по 31.12.2023, що стало підставою для звернення військовою частиною НОМЕР_1 до суду з даним позовом.
До суду з вищевказаними позовними вимогами позивач звернувся 23 березня 2026 року.
Разом з тим, законодавець встановлює певні обмеження права щодо звернення до суду, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав. 
Так, відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Колегія суддів зазначає, що наведені норми встановлюють загальний строк звернення до адміністративного суду, у той же час абзац другий частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлює тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Отже, відповідно до даної норми суб`єкту владних повноважень встановлюються інший (скорочений) строк звернення до адміністративного суду у три місяці. 
Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. 
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб. 
Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. 
Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. 
Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України). 
Також, пунктом 9 ч.4 ст.169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. 
Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
Оцінюючи наведені позивачем у заяві від 07.04.2026 причини пропуску строку на звернення до суду, суд першої інстанції вірно вказав щодо покликання на відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору, то така причина є суто суб`єктивною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальності за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. 
Відповідач, що діє від імені держави як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, у спосіб уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, зокрема і щодо сплати судового збору. 
Правильно зауважив суд першої інстанції, що початок перебігу строку звернення до суду розпочався для позивача 05 січня 2024 року, утім, цей позов до суду він подав лише 23 березня 2026 року, тобто зі значним пропуском (більше двох років) установленого КАС України строку звернення до суду, і в матеріалах цієї справи відсутні докази, що протягом такого тривалого часу у позивача були відсутні кошти для сплати судового збору.
Щодо покликань позивача на запровадження в Україні правового режиму воєнного стану суд зазначає наступне. 
Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі правовий режим воєнного стану неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та такий триває й на сьогодні.
Згідно зі статтею 1 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону України “Про правовий режим воєнного стану”).
У постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що питання поновлення процесуального строку у разі його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожній конкретній ситуації з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку є у прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожній конкретній ситуації з урахуванням доводів, наведених у заяві, та обставин, які об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій. 
Вірно вказав окружний суд, що незважаючи на введений воєнний стан, велика кількість поштових відділень в Україні продовжили працювати та надавати послуги поштового з`вязку. Львівський окружний адміністративний суд не припиняв роботи та продовжував виконувати свої повноваження, тож позивач не був позбавлений реальної можливості вчасного звернення з відповідним позовом до суду.
Попри те, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, у які саме періоди починаючи з 05 січня 2024 року (дати виникнення у позивача підстав для подання позову до суду) до 23 березня 2026 року (дати фактичного подання позову до суду) персонал групи юридичного забезпечення військової частини НОМЕР_1 був задіяний у заходах забезпечення оборони України, стримування та відсічі окупаційних військ російської федерації, захисту безпеки населення та інтересів держави для того, щоб встановити реальну неможливість вчасного звернення військової частини НОМЕР_1 з цим позовом до суду з урахуванням факту запровадження воєнного стану в Україні.
Отож, зазначені у заяві позивача про поновлення строку на звернення до суду доводи судом до уваги не приймаються з огляду на те, що такі ґрунтуються на суб`єктивному ставленні позивача до наведених ним обставин. Водночас зазначені доводи не можуть сприйматись як об`єктивні перешкоди, які не залежали від волі позивача та дійсно унеможливили звернення до суду у більш стислі строки. 
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п.п.6, 7 ч.5 цієї статті). 
Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку звернення до суду. 
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні чи то позовної заяви чи апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством. 
Втім, позивачем не надано суду доказів вчинення протягом січня 2024 року - березня 2026 року будь-яких можливих та залежних від нього дій. Матеріали справи не містять доказів, що військова частина НОМЕР_1 вживала заходів за цей період для своєчасного звернення до суду.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач пропустив строк звернення до суду. 
Разом з тим, досліджуючи обставини справи та наведені у заяві позивача про поновлення строку звернення до суду причини пропуску строку, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність обставин, які б були для позивача об`єктивними перешкодами для своєчасного вчинення відповідних дій щодо звернення до адміністративного суду із цим позовом у визначений законодавством строк. 
При цьому, апеляційний суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності третіх осіб. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною поведінкою саме у питанні своєчасного судового захисту. 
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Отже, лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до суду з поважних причин. 
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими твердження апелянта (позивача) про те, що строк звернення до адміністративного суду в цій справі ним пропущено з поважних причин. 
Відтак, доводи апелянта на правомірність прийнятої ухвали суду від 13.04.2026 не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції дотримано норми процесуального законодавства та вірно встановлено обставини, які мають значення для прийняття рішення щодо повернення позовної заяви, а тому немає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

постановив: 

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) – залишити без задоволення. 
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року про повернення позовної заяви в адміністративній справі №380/5110/26 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення коштів до бюджету – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя | | В. В. Гуляк
судді | | Н. В. Ільчишин
| | В. О. Кушнір