ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2026 року | справа № 380/15685/25

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до районної позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до районної позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ВЛК, районна ВЛК), у якому просить:
- визнати дії районної позаштатної постійно діючої ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправними, а саме визнання ОСОБА_1 придатним до військової служби без урахування всіх наявних діагнозів та хвороб, що не відповідає вимогам Розкладу хвороб «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402;
- зобов`язати відповідача викликати ОСОБА_1 на проходження медичного огляду військово-лікарської комісії для встановлення придатності/непридатності до військової служби з урахуванням усіх наявних хвороб.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до довідки ВЛК №2025-0402-1442-0542-3 від 02.04.2025, складеної за наслідками медичного огляду районною позаштатною постійно діючою військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 , його визнано придатним до військової служби на підставі статей 60 «в», 62 «в» графи ІІ Розкладу хвороб. Зазначеною довідкою позивачу встановлено діагноз: М10 - Подагра; М17 - Гонартроз (артроз колінного суглоба); Q68.2 - Природжена деформація коліна.
Позивач стверджує, що не погоджується з висновками військово-лікарської комісії, оскільки за додатковими медичними довідками з обстежень виявлено й інші діагнози, які не було включено до висновку ВЛК та не враховано загалом, а визначені у довідці ВЛК діагнози, на його переконання, не відповідають визначеним статтям Розкладу хвороб. Зокрема, позивач покликається на те, що 05.01.2004 йому встановлено ІІІ групу інвалідності, а згідно з медичною документацією в нього наявна травматична ампутація ІІ, ІІІ, ІV пальців лівої кисті на рівні с/з проксимальних фаланг, пошкодження зв`язок лівого колінного суглоба, виражений синовіт та гонартроз правого колінного суглоба. На думку позивача, наведені захворювання та наслідки перенесених травм не отримали належної оцінки під час медичного огляду, а рішення ВЛК не відображає реального стану його здоров`я та придатності до військової служби.
Позивач також вказує, що з метою досудового врегулювання спору його представником 12.06.2025 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України було подано скаргу на рішення районної позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 . Листом Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України №598/9/14190 повідомлено, що скаргу направлено за належністю, проте по суті скаргу не розглянуто та відповіді на неї не надано. Вважаючи дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 05.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Відповідач наданим процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву до суду не подав, будь-яких заперечень проти позовних вимог не навів.
Частиною 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) унормовано, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутнє клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які покликається позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є військовозобов`язаним (солдатом запасу).
02.04.2025 районною позаштатною постійно діючою військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 проведено медичний огляд позивача, за наслідками якого складено довідку військово-лікарської комісії №2025-0402-1442-0542-3 від 02.04.2025.
Згідно з довідкою №2025-0402-1442-0542-3 від 02.04.2025 позивачу встановлено діагноз: М10 - Подагра; М17 - Гонартроз (артроз колінного суглоба); Q68.2 - Природжена деформація коліна. В описі діагнозу зазначено: подагра, хронічний рецидивуючий перебіг, активність І з реактивним синовітом правого колінного суглоба; післятравматичні ампутаційні кукси ІІ, ІІІ, ІV пальців лівої кисті на рівні с/з проксимальних фаланг ІІ, ІІІ, ІV пальців з незначним порушенням функції ІІ, ІІІ, ІV пальців лівої кисті; правобічний гонартроз І ступеня без порушення функції правого колінного суглоба. На підставі статей 60 «в», 62 «в» графи ІІ Розкладу хвороб позивача визнано придатним до військової служби.
З матеріалів справи вбачається, що позивач тривалий час перебуває під медичним спостереженням у зв`язку з наслідками перенесених травм та захворюваннями опорно-рухового апарату. Так, згідно з випискою з акта огляду МСЕК серії ЛВА-2 №012810 05.01.2004 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда (форма №160/о) клініко-функціональним діагнозом позивача визначено ампутацію кукси ІІ, ІІІ, ІV пальців лівої кисті. Згідно з протоколом дослідження від 26.12.2022 та довідкою КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання» від 27.12.2022 позивачу встановлено діагноз: S68.2 Травматична ампутація двох і більше пальців кисті (ІІ, ІІІ, ІV пальців лівої кисті) на рівні с/з проксимальних фаланг. Відповідно до виписки №1342 від 31.01.2018 у позивача наявне пошкодження зв`язок лівого колінного суглоба, а згідно з протоколом ультразвукового обстеження від 13.12.2023 та довідкою консультації ревматолога від 13.05.2024 - виражений синовіт, гонартроз стадії R(0) та реактивний рецидивуючий синовіт правого колінного суглоба.
12.06.2025 представником позивача - адвокатом Зачепіло З. Я. до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України подано скаргу на постанову районної позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 . Листом Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України №598/9/14190 представника позивача повідомлено, що з урахуванням підпорядкованості постанови районних (міських) ВЛК подаються за підпорядкованістю до ВЛК обласних ТЦК та СП, а тому скаргу направлено за належністю до відповідної комісії для розгляду. Доказів звернення позивача до ВЛК обласного рівня та розгляду відповідної скарги по суті з ухваленням за її наслідками рішення матеріали справи не містять.
Вважаючи, що рішення військово-лікарської комісії прийнято з порушенням вимог Положення про військово-лікарську експертизу та не відображає реального стану здоров`я і придатності до військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку із незгодою позивача з висновком військово-лікарської комісії про визнання його придатним до військової служби, який, на переконання позивача, ухвалено без урахування всіх наявних у нього діагнозів та захворювань.
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 70 Основ законодавства України про охорону здоров`я військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм із військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, за потреби - інших органів або військових формувань сектору безпеки і оборони, визначених частиною другою статті 12 Закону України «Про національну безпеку України».
Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення №402 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України.
Пунктами 1.1, 1.2 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). 
Ступінь придатності до військової служби визначається на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, який є додатком до Положення №402.
Отже, встановлення діагнозу, оцінка стану здоров`я особи та визначення ступеня її придатності до військової служби відповідно до статей Розкладу хвороб є виключною компетенцією військово-лікарської комісії.
Вирішуючи спір, суд враховує сталу та послідовну практику Верховного Суду щодо меж судового контролю за рішеннями військово-лікарських комісій. У постанові від 12.06.2020 у справі №810/5009/18 Верховний Суд сформулював правовий висновок про те, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби. Верховний Суд зазначив, що у межах адміністративного процесу суд не має права надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів - членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідженні медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13.06.2018 у справі №806/526/16 та від 30.11.2021 у справі №826/17175/18, згідно з якими судді не є лікарями і не вправі оцінювати стан здоров`я особи відповідно до таблиці Розкладу хвороб, затвердженої наказом Міністерства оборони України №402, оскільки визначення діагнозу, а також вирішення питання про те, чи підпадає він під дію конкретних статей Розкладу хвороб, є виключною компетенцією військово-лікарської комісії. Розглядаючи спори щодо оскарження рішень ВЛК, суд має право перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання встановленої процедури його прийняття.
За змістом ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Застосовуючи наведені висновки Верховного Суду до обставин справи, що розглядається, суд зазначає таке.
Позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача щодо визнання позивача придатним до військової служби ґрунтується, по суті, на незгоді позивача з установленими комісією діагнозами, з їх кваліфікацією за статтями 60 «в», 62 «в» графи ІІ Розкладу хвороб, а також на переконанні позивача, що наявні у нього захворювання та наслідки перенесених травм свідчать про його непридатність або обмежену придатність до військової служби.
Разом з тим, як установлено судом, усі захворювання, на які покликається позивач (подагра з реактивним синовітом правого колінного суглоба, післятравматична ампутація ІІ, ІІІ, ІV пальців лівої кисті, правобічний гонартроз), відображені в описовій частині довідки ВЛК №2025-0402-1442-0542-3 від 02.04.2025 та отримали оцінку комісії при визначенні ступеня придатності позивача до військової служби. Доводи позивача фактично зводяться до незгоди з тим, що наведені діагнози кваліфіковано комісією за статтями 60 «в» і 62 «в» графи ІІ Розкладу хвороб як такі, що не перешкоджають визнанню його придатним, а не за іншими статтями, які, на думку позивача, свідчили б про непридатність.
Проте встановлення діагнозу, оцінка ступеня порушення функцій органів та систем організму, а також вирішення питання про те, чи підпадає той або інший діагноз під дію конкретної статті Розкладу хвороб і який ступінь придатності до військової служби йому відповідає, потребує спеціальних знань у галузі медицини та належить до виключної компетенції військово-лікарської комісії. Надання судом власної оцінки правильності встановлених комісією діагнозів, повноти їх урахування, обраних нею статей Розкладу хвороб та сформульованого на цій підставі висновку про придатність позивача до військової служби виходило б за межі судового розгляду та суперечило б наведеним висновкам Верховного Суду.
Матеріали справи не містять доказів того, що медичний огляд позивача 02.04.2025 проведено неуповноваженим складом комісії, з порушенням встановленої Положенням №402 процедури чи без урахування наданої позивачем медичної документації. За таких обставин підстав для висновку про протиправність дій відповідача щодо визнання позивача придатним до військової служби суд не встановив, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача викликати позивача на проходження медичного огляду військово-лікарської комісії з урахуванням усіх наявних хвороб суд зазначає таке.
Положенням №402 передбачено спеціальний позасудовий механізм перегляду постанов військово-лікарських комісій за підпорядкованістю. Постанови районних (міських) ВЛК можуть бути оскаржені до ВЛК вищого рівня - ВЛК обласних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а надалі - до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, яка є керівним органом із військово-лікарської експертизи та ухвалює остаточне рішення про придатність чи непридатність особи до військової служби. У межах цієї процедури комісія вищого рівня наділена правом призначити повторний медичний огляд, скасувати або змінити постанову ВЛК нижчого рівня.
Отже, саме передбачений Положенням №402 механізм перегляду постанови ВЛК у комісіях вищого рівня є належним способом реалізації права особи на повторний медичний огляд з урахуванням усіх наявних діагнозів, який має бути використаний до звернення до суду.
Судом установлено, що позивач до ВЛК обласного рівня, до якої його скаргу направлено за належністю листом Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України №598/9/14190, не звертався, а доказів розгляду його скарги по суті ВЛК вищого рівня та ухвалення за її наслідками відповідного рішення матеріали справи не містять. Сам лише факт направлення скарги за належністю не свідчить про вичерпання позивачем передбаченої Положенням №402 процедури перегляду постанови ВЛК та про відмову комісії вищого рівня у проведенні повторного медичного огляду.
Суд враховує правову позицію, викладену в судовій практиці адміністративних судів, згідно з якою у спорах цієї категорії особа має спочатку скористатися передбаченою Положенням №402 процедурою перегляду постанови ВЛК у комісіях вищого рівня, а вже після проходження цієї процедури, за наявності відповідного рішення, звертатися до суду. Оскільки цю процедуру позивачем не завершено, вимога про зобов`язання провести повторний медичний огляд заявлена передчасно.
При цьому обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов`язання суду провести повторний медичний огляд фактично спрямований на підміну передбаченого Положенням №402 механізму перегляду постанови ВЛК у комісіях вищого рівня судовим порядком, тоді як за відсутності встановлених порушень процедури медичного огляду підстав для покладення на відповідача такого обов`язку в судовому порядку немає. З огляду на викладене, у задоволенні цієї позовної вимоги також слід відмовити.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Водночас наведене процесуальне правило не звільняє позивача від обов`язку довести обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, зокрема факт порушення відповідачем установленої процедури медичного огляду.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів позивача, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи і наведені висновки Верховного Суду щодо меж судового контролю за рішеннями ВЛК, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, підстави для розподілу судових витрат та стягнення на користь позивача сплаченого ним судового збору у сумі 1211,20 грн відсутні. 
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до районної позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач - районна позаштатна постійно діюча військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

Суддя | Андрусів Уляна Богданівна