ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
Іменем України 
02 вересня 2026 року
м. Харків
справа № 641/505/26
провадження № 22-ц/818/4237/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Пилипчук Н.П.
суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря судового засідання: Муренченко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», в особі представника Сердійчук Ярослави Ярославівни на заочне рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2026 року, постановлене суддею Кожиховою Г.В.,-
ВСТАНОВИВ:
У січні 2026 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №014/0488/82/0321085 від 31.08.2017 у розмірі 128 370,53 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 31.08.2017 між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та відповідачем укладено договір № 014/0488/82/0321085. Відповідно до умов кредитного Договору, Банк зобов`язаний надати Клієнту Кредит в сумі 38 819,88 грн.. Строк Кредиту 63 місяці (ів) з 31.08.2017 (дата надання кредиту) по 30.11.2022 (дата повного погашення Кредиту). Також, умовами кредитного договору передбачено тип та розмір процентної ставки за користування кредитом. Підписавши кредитний договір, Клієнт підтвердив, що перед підписанням Заяви він повідомлений про усі умови споживчого кредитування в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну вартість Кредиту, що підтверджується підписом Клієнта про його ознайомлення з паспортом споживчого кредиту «Кредит готівкою», та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана інформація Клієнту є повною, необхідною, доступною, достовірно та своєчасною. Також, сторонами узгоджено, що до правовідносин пов`язаних з укладанням та виконанням умов цього Договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років. Ознайомившись з Паспортом кредиту та підписавши його Відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних мною умов кредитування. Підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Згідно з умовами Договору Позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Договором. 20.09.2019 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-19-F, відповідно до умов якого АТ «Райффазен Банк» відступило належне йому право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 014/0488/82/0321085 від 31.08.2017. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 014/0488/82/0321085 від 31.08.2017. 28.08.2025 було укладено договір № 28-08/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 014/0488/82/0321085 від 31.08.2017. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 014/0488/82/0321085 від 31.08.2017. Позивач просить стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором Договором № 014/0488/82/0321085 від 31.08.2017, яка складається із заборгованісті за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 39 202,52 грн., заборгованісті за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 87 587,25 грн., заборгованісті за пенею та/або штрафами – 1 580,76 грн., а всього 128 370,53 грн., а також судовий збір в сумі 2 662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн.
Рішенням Слобідського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2026 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вирішити питання щодо судових витрат.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на те, що висновок суду першої інстанції про відсутність доказів переходу права вимоги є необґрунтованим. Стверджує,що матеріали справи містять достатній обсяг доказів, які підтверджують перехід права вимоги за кредитним договором № 014/0488/82/0321085 від 31.08.2017. Зазначає, що в реєстрі боржників до договору факторингу №114/2-19-F від 20.09.2019 міститься інформація щодо передачі права вимоги на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до боржника ОСОБА_1 , з яким АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» уклало договір № 014/0488/82/0321085 від 31.08.2017 (порядковий номер боржника в реєстрі - №770). Належним чином засвідчена копія вказаного документу, що стала безумовною підставою для переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» міститься в матеріалах справи, що спростовує висновки суду першої інстанції про те, що копії реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019 не містять даних про особу відповідача ОСОБА_1 . Таким чином, позивач надав належні та допустимі докази відступлення прав вимоги, а висновки суду про їх недоведеність ґрунтуються на надмірно формальному підході до оцінки доказів. Вважає, що судом не були дотримані норми процесуального права під час ухвалення рішення, не були досліджені усі наявні у справі докази, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами переходу права вимоги за договором про відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019. Позивачем надано договір про відступлення права вимоги №114/2-19-F від 20.09.2019, водночас копії реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019 не містять даних про особу відповідача ОСОБА_1 . Позивачем надано лише документ під назвою "Витяг", сформований генеральним директором ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» О.В. Іжаковським в односторонньому порядку, що унеможливлює суд перевірити наявність відомостей для встановлення правомірності переходу права вимоги від АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а в подальшому до ТОВ «Факторинг Партнерс» за кредитним договором № 014/0488/82/0321085 від 31.08.2017.
Такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 31.08.2017 між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено Д оговір № 014/0488/82/0321085. 
Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти готівкою у розмірі 38 819,88 грн., з яких 35000 грн.- сума кредиту, 3819,88 грн.- страховка, строком 63 місяці, а позичальник зобов`язався повернути використану суму до 30.11.2022 та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 39,9 % річних.
За умовами Графіку погашення кредитної заборгованості здійснюється щомісячними ануїтетними платежами: у перший пільговий місяць- 950,42 грн. (17,70 %), надалі- у сумі 1471,55 грн., розрахунковим днем є 31 число місяця (а.с. 8 зв.).
За Умовами кредитування пеня за прострочення щомісячного обов`язкового внеску становить 1% за кожен день прострочення. (а.с. 11 зв.)
ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково виконував свої зобов`язання за кредитом, що підтверджується випискою по рахунку АТ «Райффайзен Банк» за період з 31.08.2017 по 13.11.2019. (а.с. 13-18)
20.09.2019 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-19-F, за умовами якого АТ «Райффазен Банк» відступило належне йому право вимоги до боржників за кредитними договорами. (а.с. 22-23)
10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 014/0488/82/0321085 від 31.08.2017. (а.с. 27-32)
Згідно Договору № 28-08/25 від 28.08.2025 ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 014/0488/82/0321085 від 31.08.2017. (а.с. 42 зв.-46)
За даними розрахунків заборгованості, здійсненими ТОВ «Вердикт Капітал станом на 10.01.2023, ТОВ «Коллект центр» станом на 28.08.2025, та ТОВ «Факторинг Партнерс» на 08.01.2026, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №014/0488/82/0321085 становить 128 370,53 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 39 202,52 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 87 587,25 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами – 1 580,76 грн.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За приписами ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Правилами ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

За правилами статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. (ч. 1 ст. 1077 ЦК України)
За приписами ч. 1 ст. 1078 ЦК України, ч. 1 ст. 1082 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.
У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Отже, суди беруть до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за яким набуває новий кредитор.
Так, на підтвердження факту відступлення права вимоги позивачем надано наступні докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора за договором №014/0488/82/0321085: Договір про відступлення права вимоги № 114/2-19-F, укладений 20 вересня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.22-23); Реєстр боржників від 13.11.2019 до Договору про відступлення права вимоги № 114/2-19-F (а.с. 25-26); Витяг з Реєстру боржників від 13.11.2019 (а.с. 26 зв.); платіжне доручення №1 про оплату портфелю згідно договору № 114/2-19-F (а.с. 24); платіжне доручення №2 про оплату портфелю згідно договору № 114/2-19-F (а.с. 24 зв.).
У Реєстрі боржників від 13.11.2019 до Договору про відступлення права вимоги № 114/2-19-F (а.с. 25-26) наявне прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_1 та встановлено, що АТ «Райффайзен Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договором №014/0488/82/0321085 від 31.08.2017, укладеним з ОСОБА_1 , у сумі 43909,64 грн. 

Реєстр боржників від 13.11.2019 до Договору про відступлення права вимоги № 114/2-19-F (а.с. 25-26) засвідчений підписами представників АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» і завірений печатками товариств.
Відомостей про визнання недійсним Договору факторингу № 114/2-19-F матеріали справи не містять.
Також позивачем надано наступні докази переходу права вимоги до нового кредитора: Договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, укладений 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» (а.с. 27-32); Акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором № 10-01/2023 (а.с. 39); Витяг з Реєстру боржників від 10.01.2023 до Договору № 10-01/2023 (а.с. 40-42); Акт зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 37 зв.-38) 
У Реєстрі боржників від 10.01.2023 наявне прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_1 та встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за Договором №014/0488/82/0321085 від 31.08.2017, укладеним з ОСОБА_1 , у сумі 94944,21 грн. 
Реєстр боржників від 10.01.2023 до Договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 засвідчений підписами представників ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» і завірений печатками товариств.
Відомостей про визнання недійсним Договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 матеріали справи не містять.
На підтвердження переходу права вимоги до ТОВ «Факторинг Партнерс» надано: Договір про відступлення прав вимоги № 28-08/25, укладений 28 серпня 2025 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» (а.с. 42 зв.-46); Акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором № 28-08/25 (а.с. 52); Витяг з Реєстру боржників від 28.08.2025 до Договору № 28-08/25 (а.с. 53-54); Акт зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 51 зв.) 
У Реєстрі боржників від 28.08.2025 наявне прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_1 та встановлено, що ТОВ «Коллект Центр» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги за Договором №014/0488/82/0321085 від 31.08.2017, укладеним з ОСОБА_1 , у сумі 128370,53 грн. 
Реєстр боржників від 28.08.2025 до Договору про відступлення права вимоги № 28-08/25 засвідчений підписами представників ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» і завірений печатками товариств.
Відомостей про визнання недійсним Договору про відступлення прав вимоги № 28-08/25 матеріали справи не містять.
Вказане спростовує висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження переходу прав вимоги за вказаним зобов`язанням.
На підтвердження позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» надано підписані відповідачем Договір №014/0488/82/0321085 від 31.08.2017 (а.с. 6-8), Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а.с. 8 зв., 9 зв.-10), Умови кредитування (а.с. 11 зв.), а також розрахунки заборгованості за кредитним договором (а.с. 19-21) та виписку з особового рахунку ОСОБА_1 (а.с. 13-18)
Згідно виписки з особового рахунку первісний кредитор свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконав та надав ОСОБА_1 кошти в сумі 38 819,88 грн. 
З виписки з особового рахунку встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості. 
Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного банком розміру заборгованості відповідачем не надано.
Відтак, матеріали справи містять відомості, що підтверджують факт укладення кредитного договору, надання кредитних коштів, користування цими коштами та наявності заборгованості за договором. 
Між тим, колегія суддів, перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості за Договором №014/0488/82/0321085 від 31.08.2017, не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке.
Позивачем окрім вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту заявлено також вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у сумі 87587,25 грн., нарахованих за період з 31.08.2017 по 28.08.2025 включно. 
Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.
Як вбачається з матеріалів справи Договір №014/0488/82/0321085 від 31.08.2017 укладено на 63 місяці у період з 31.08.2017 по 30.11.2022 включно, що узгоджується також Графіком платежів (Додаток №1 до Договору, а.с. 8 зв.). 
Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору матеріали справи не містять.
Враховуючи наведене, колегія судів вважає недоведеним позивачем факту продовження строку кредитування понад 63 місяці, який було визначено у Договорі №014/0488/82/0321085 від 31.08.2017.
У зв`язку з цим підстави для нарахування відсотків за користування кредитом за межами строку кредитування (згідно розрахунку заборгованості) - відсутні.
Оскільки після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за кредитним договором за період з 31.12.2022 по 28.08.2025 (поза межами дії строку договору) у сумі 35140,65 грн. (87587,25 грн.- 52446,60 грн.) задоволенню не підлягають.
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають відсотки, нараховані у межах строку дії договору, а саме у період з 31.08.2017 по 30.11.2022 що становить 52446,60 грн. 
Отже, колегія суддів, вважає обґрунтованим розмір заборгованості за кредитним договором №014/0488/82/0321085 від 31.08.2017 у сумі 93229,88 грн., з яких 39202,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 52446,60 грн. - заборгованість за відсотками, 1580,76 грн.- пеня станом на 13.11.2019, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс».
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ "Факторинг Партнерс" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору. Відповідно, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ТОВ "Факторинг Партнерс".
Щодо витрат на правничу (правову) допомогу у сумі 25000 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Судом встановлено, що 02.07.2024 між адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладений договір про надання правової допомоги №02/07/2024. (а.с. 58-60)
У Заявці про надання юридичної допомоги №432 від 01.12.2025 (а.с. 64) міститься найменування послуг, кількість годин і ціна. Заявлена до стягнення сума становить 25000грн. Так, на надання усної консультації витрачено 2 години на суму послуг 4000 грн.; вивчення документації клієнта з посиланням на нормативно-правові акти та підготовкою аналітичної довідки щодо судової практики- 1 годину на суму 3000 грн.; складання позовної заяви зайняло 6 годин і вартість робіт становить 18000 грн. 
За положеннями частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною 1 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до положень частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За приписами частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Як установлено в частині 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).
Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.
Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).
При вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу суд апеляційної інстанції враховує, що зазначена справа є типовою для фінансової установи. Виключних обставин, що потребували значного часу на підготовку позовної заяви та відповідних додатків до неї адвокатом не наведено.
Враховуючи значення справи для сторін, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи та виконаною роботою, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом колегія суддів вважає, що на користь позивача підлягають стягненню понесені в суді першої інстанції витрати на правничу допомогу, пов`язані з підготовкою позовної заяви - в розмірі 3000 грн.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову ТОВ "Факторинг Партнерс" сплачено 2662,40 грн., за подачу апеляційної скарги сплачено 3993,60 грн., оскільки позовні вимоги задоволено на 72,62 %, то за подачу позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1933,43 грн., за подачу апеляційної скарги 2900,15 грн., а всього судового збору на суму 4833,58 грн.
Керуючись ст. 367,374,376,381-384,389 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» - задовольнити частково.
Заочне рішення Слобідського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором №014/0488/82/0321085 від 31.08.2017 у розмірі 93229,88 грн., з яких 39202,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 52446,60 грн. - заборгованість за відсотками, 1580,76 грн.- пеня. 
В іншій частині у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 4833,58 грн.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» витрати на оплату професійної правничої допомоги в суді першої інстанцій в розмірі 3000 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий         Н.П. Пилипчук

Судді         О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова