Справа № 385/1357/26
Провадження № 2-а/385/8/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2026 року       м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого-судді Венгрина М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників процесу (письмового провадження) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
позивач ОСОБА_1 оскаржив постанову серії ОДП № 7088723 від 24.07.2026 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП у вигляді штрафу, просив визнати її протиправною, скасувати та закрити провадження в справі.
стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
В обґрунтування позову ОСОБА_1 покликався на те, що згаданою постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 600,00 грн за те, що 24.07.2026 о 11 год 22 хв в м. Одеса по вул. Рішельєвській, 18 він припаркував транспортний засіб Кіа Черато, номерний знак НОМЕР_1 та не сплатив вартість послуг користування майданчиком з платного паркування, чим порушив ч. 1 ст. 152-1 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Протокол при цьому не складався, пояснення не відбирались. Вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки він є особою з інвалідністю 2 групи та припаркував транспортний засіб на місці для інвалідів. Зазначає, що згідно примітки до ст. 152-1 КУпАП положеннячастини першоїцієї статті не застосовується у випадках, визначенихчастинами шостоютасьомоюстатті 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів. Вказує, що окрім цьоо ст. 258 КУпАП передбачає вичерпний перелік статей за якими протокол про адміністративне правопорушення не складається, до якого ст. 152 не входить, тобто інспектор розглянув справу на місці паркування, без його участі, не давши можливість скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП в повному обсязі, що унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП.
Відповідач в поданому відзиві просив в задоволенні позову відмовити. Покликався на те, що автомобіль позивача не мав розміщеного в лівому нижньому куті лобового скла розпізнавального знаку “Водій з інвалідністю”, автомобіль був запаркований не на спеціально відведеному місці для паркування транспортних засобів, яким керують або перевозять осіб з інвалідністю, твердження позивача про відсутність спеціально відведених місць для паркування осіб з інвалідністю не відповідає дійсності та спростовується схемою розміщення майданчика для платного паркування.
Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі
Ухвалою від 03.08.2026 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників процесу (у письмовому провадженні).
10.08.2026 до суду надійшов відзив від відповідача з долученими доказами.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом встановлено, що постановою серії ОДП 7088723 від 24.07.2026 інспектора з паркування ОСОБА_2 – Корнієнка О. І. притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 600,00 грн за те, що 24.07.2026 о 11 год 22 хв в м. Одеса по вул. Рішельєвській, 18, він, як водій автомобіля Кіа Черато порушив правила паркування транспортного засобу (не сплатив вартість послуг користування майданчиком з платного паркування), чим порушив вимоги пункту 26 Правил паркування транспортних засобів, що затвердженіпостановою Кабінету Міністрів України № 1342.
З пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 04.02.2026 та витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 10469/26/23/в вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю другої групи, безтерміново.
З долучених відповідачем скріншотів вбачається місце, спосіб паркування автомобіля Кіа Черато, НОМЕР_1 на час складення постанови та те, що автомобіль не містить в лівому нижньому куті лобового скла розпізнавального знаку “Водій з інвалідністю”.
З долученої схеми розміщення майданчика для платного паркування транспортних засобів площею 605 кв. м (42 машиномісця) в тому числі 96,25 кв. м (5 машиномісць) для осіб з інвалідністю за адресою вул. Рішельєвська, що погоджена Департаментом транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради та затверджена виконавчим комітетом Одеської міської ради вбачається, що на вул. Рішельєвській, 18, в м .Одеса наявний майданчик для платного паркування для 42 автомобілів, з яких 5 місць виділено для осіб з інвалідністю, такі оснащені пандусами, майданчик помічений дорожньою розміткою та дорожніми знаками. Відмічено місце паркування автомобіля позивача.
Зміст спірних правовідносин
Спірні правовідносини носять публічно-правовий характер та виникли між сторонами у зв`язку з незгодою позивача з рішенням суб`єкта владних повноважень про порушення позивачем Правил дорожнього руху, а накладення, у зв`язку з цим, на нього адміністративного стягнення у виді штрафу.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Однак, суд вважає оскаржувану постанову такою, що не відповідає вимогам закону (неправомірною), є необґрунтованою та підлягає скасуванню з наступних підстав.
Остаточна оцінка поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дається в постанові по справі.
Постанова (рішення) по справі про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, при складанні якого необхідно враховувати встановлені законом вимоги до змісту і форми цього документа.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова має містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
У цьому процесуальному документі необхідно обґрунтовувати і мотивувати юридичну оцінку обставин справи, вид і захід застосованого стягнення. Обґрунтованість постанови по справі пов`язана з повним, всебічним і об`єктивним дослідженням обставин справи, правильним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм. При цьому аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справи.
Висновок про наявність в діях (бездіяльності) особи складу адміністративного правопорушення може бути зроблено лише на підставі доказів, отриманих у встановленому законом порядку.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Відповідно до принципу презумпції невинності обов`язок доказування лежить на органі (посадовій особі), що розглядає справи про адміністративне правопорушення.
Також, згідно абз. 1 та 2 ч. 2 ст. 7 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Аналіз положень вказаних статей КУпАП, дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП.
У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Із матеріалів справи встановлено, що постановою серії ОДП 7088723 від 24.07.2026 інспектора з паркування ОСОБА_2 – Корнієнка О. І. притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 600,00 грн за те, що 24.07.2026 о 11 год 22 хв в м. Одеса по вул. Рішельєвській, 18, він, як водій автомобіля Кіа Черато порушив правила паркування транспортного засобу (не сплатив вартість послуг користування майданчиком з платного паркування, чим порушив вимоги пункту 26 Правил паркування транспортних засобів, що затвердженіпостановою Кабінету Міністрів України № 1342.
За таких обставин, останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.152-1 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 грн. 00 коп.
Вважаючи протиправною постанову відповідачапозивач оскаржив її до суду.
Відповідно до ч.1ст.9 КУпАПадміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пункт 1статті 247 КУпАПвизначає обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.
На підставіст.251 КУпАПдоказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною 3статті 283 КУпАПвизначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Положеннями ч.2ст.291 КУпАПвизначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.
Так, в силу ч.1ст.152-1 КУпАП, порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, є адміністративним правопорушенням, що тягне за собою накладення відповідного адміністративного стягнення.
Під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).
Статтеюст. 14-2 КУпАПпередбачена можливість фіксації порушень правил зупинки, стоянки та паркування в режимі фотозйомки шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, а отже такі зображення є належним доказом його вчинення в розумінніст. 251 КУпАПпри розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Як того вимагають приписистатті 283 КУпАП, спірна постанова містить посилання на технічний засіб, яким здійснено фіксацію правопорушення. З фотознімків, зроблених інспектором в порядкуст. 14-2 КУпАП, встановлено, що транспортний засіб позивача зафіксовано інспектором з паркування з різних ракурсів у відповідності до вимогст. 142 КУпАП.
Згідно з п. 4 Правил паркування транспортних засобів, затвердженихПостановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1342 визначає, що паркування це - розміщення транспортного засобу на майданчику для паркування.
У пункті 26Постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1342 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів», користувач зобов`язаний: поставити транспортний засіб на місце для паркування відповідно до дорожньої розмітки та дорожніх знаків, а також з дотриманням вимог цих Правил іПравил дорожнього руху; сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування; розмістити на час паркування на майданчиках для паркування, на яких не запроваджено автоматизовану систему, під лобовим склом транспортного засобу документ про оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування у спосіб, що забезпечує його видимість для перевірки; після закінчення часу паркування, за який сплачено, звільнити місце паркування або сплатити вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування за час фактичного паркування. Допускається безоплатна стоянка транспортного засобу протягом 10 хвилин після закінчення часу паркування, за який сплачено.
Позивач є особою з інвалідністю 2 групи безтерміново, про що долучено належні та достатні докази.
Закон України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні`визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.
Згідно ч.6 ст. 30 Закону, власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським об`єднанням осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю", повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.
Відповідно до п.7 ст.30 Закону, якщо власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування не забезпечили виділення та облаштування місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такими місцями на відповідних майданчиках вважаються місця, на яких розміщені транспортні засоби, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.
Отже, законодавець чітко вказав, що особа з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю можуть безоплатно розміщувати свої транспортні засоби лише на спеціально виділених та облаштованих в межах майданчиків місцях для безоплатного паркування транспортних засобів, які позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, а також за умов передбачених п.7 ст. 30 Закону.
Як вбачається із матеріалів справи - схеми розміщення майданчика - на майданчику для платного паркування, який розташований за адресою вул. Рішельєвська (від вул. Буніна до вул. Жуковського) в м. Одеса яка містить відповідні погодження та затвердження, майданчик для платного паркування має загальну площу 605 кв. м, в тому числі 96,25 кв. м для осіб з інвалідністю (5 з 42 машиномісць), які визначені на місці, до того ж мають окремі пандуси до кожного паркомісця для осіб з інвалідністю, тобто такі спеціально виділені та облаштовані.
Відповідно позивач, як особа з інвалідністю 2-ї групи, мав право на безоплатне розміщення свого транспортного засобу лише на спеціально виділених та облаштованих в межах майданчика місцях для безоплатного паркування транспортних засобів, які позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, а не на будь-яку місці в межах майданчику для платного паркування.
Таким чином, суд відхиляє доводи позивачапро те, що він звільняться від оплати за паркування через наявність ступеню інвалідності у нього, так як згідно з п. 5 Порядку надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортним засобам, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України № 585 від 25.05.2011, безоплатне паркування здійснюється шляхом розташування транспортного засобу на місці для безоплатного паркування з урахуванням дорожніх знаків та дорожньої розмітки, а також з дотриманням Правил паркування транспортних засобів, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1342, іПравил дорожнього руху, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Крім того з фотознімків на якому зображений вище зазначений транспортний засіб встановлено, де його розташування відповідає позначеному на позивачем на схемі розміщення майданчика, що такий розташовано на загальному, а не на спеціальному місці для осіб з інвалідністю (адже відсутні спеціальний знак та розмітка), більше того в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу позивача відсутній розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю", а тому таке розміщення та отримання послуг з паркування мало бути сплачено позивачем на загальних підставах.
Окремо слід відзначити, що кількість виділених для осіб з інвалідністю паркомісць становить більше 10 % від загальної кількості (5 з 42), що відповідає положенню ч.6 ст. 30 ЗаконуУкраїни “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” щодо кількості таких від загальної кількості паркомісць.
Отже, ОСОБА_1 зобов`язаний був оплатити за користування послугами майданчику для платного паркування, оскільки останнє не являється місцем для безоплатного паркування транспортних засобів осіб із інвалідністю відповідно до Закону України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні”, яке позначено як відповідним дорожнім знаком та дорожньою розміткою,а також в сукупності з відсутністю в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу позивача розпізнавального знаку "Водій з інвалідністю" (останнє, на переконання суду, за відсутності інших зазначених ознак не могло б бути самостійною підставою для констатації вчинення порушення позивачем за наявності документів, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів).
Крім того, приміткоюстатті 152-1 КУпАПвказано, що під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).
Суб`єктом правопорушення, передбаченого частинами першою і другою цієїстатті 152-1 КУпАП, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення (момент паркування), а в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині першійстатті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладання адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першоїстатті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).
В частині 1статті 14-2 КУпАПвказано, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Приміткоюстатті 14-2 КУпАПзазначено, що режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини НОМЕР_3 .
Частиною 1статті 279-1 КУпАПпередбачено, що у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першійстатті 14-2 цього Кодексу. Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другоюстатті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першійстатті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першійстатті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).
Відповідно до частини 3статті 219 КУпАПвід імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті122, частинами першою і другою статті152-1цьогоКодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.
Відповідно достатті 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Щодо аргументу позивача про нескладення інспектором протоколу, то суд такий відхиляє, оскільки в ст. 258 КУпАП в ч. 2 встановлено, що протокол не складається у разі вчинення ... порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Суд звертає увагу, що оскаржувана постанова стосується порушень правил паркування зафіксованого у режимі фотозйомки, а отже в силу наведеного положення Закону, протокол правомірно не складався. 
Таким чином, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки сама його незгода із встановленим правопорушенням не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.
У зв`язку з наведеним в задоволенні позову слід відмовити.
Оскільки позивач відноситься до категорії осіб звільнених від сплати судового збору, судові витрати в даній справі слід віднести на рахунок держави.
Керуючись статтею 286 КАС України, 
ПОСТАНОВИВ:
в задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Б. Хмельницького, 18, ЄДРПОУ23987115)про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Повний текст судового рішення складено 11.08.2026.

Суддя: /підпис/ М. В. ВЕНГРИН 
Згідно з оригіналом 

Суддя Гайворонського
районного суду          М.В. Венгрин

Дата документа 11.08.2026