Справа № 526/2459/25
Провадження № 2/526/153/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

09 липня 2026 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі
головуючої судді Максименко Л.В.
секретаря судового засідання Павленко Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Гадяч цивільну справу № 526/2459/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

04 серпня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7614975535 від 01.10.2020 в розмірі 41 609,48 грн та судових витрат зі сплати судового збору в сумі 3028 грн. 
Ухвалою від 13 серпня 2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі.
Позивач та його представник копію ухвали про відкриття провадження отримали 13.08.2025, яка була направлена до їх електронних кабінетів.
Відповідач цивільний позов з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі не отримала, зворотне повідомлення повернуто до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Так, відповідач не повідомив суд про зміну адреси реєстрації чи проживання. Оскільки згідно з інформацією, зазначеною у повідомленні про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором № 06 102 74065292, копія ухвали суду та копія позовної заяви з додатками відповідачу не вручено, а поштове відправлення повернуто до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою»", то суд приходить до висновку, що згідно ч.6 ст. 272 ЦПК України відповідачу вручено вказане поштове відправлення і фактично вона є повідомленою про розгляд справи в суді першої інстанції.
У відведений строк, з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відзив від відповідача до суду не надходив.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. 
Судом встановлено, що 01.10.2020 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Фінансова Компанія «Центр Фінансових рішень» кредитний договір № 7614975535 від 01.10.2020, підписаний нею власноручно. Сума кредиту 17 850 грн. 00 коп. на строк 48 міс. (п.1.2. договору).
Відповідно до п.1.3, п.1.4 договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту №4975535, який є невід`ємною частиною цього договору. Підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів: 
- отримувач ОСОБА_1 -10 000 грн, переказ на її поточний рахунок у АТ «Таскомбанк»;
- отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС» - 4800 грн, оплата страхового платежу за договором страхування №7614975535-С від 01/10/2020, рахунок у АТ «Таскомбанк»;
- отримувач ПАТ «Страхова Група «ТАС» - 650 грн, оплата страхового платежу за договором страхування №7614975535-KMZ від 01/10/2020, рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк»;
отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС» - 800 грн, оплата страхового платежу за договором страхування №7614975535-ЛО від 01/10/2020, рахунок у АТ «Таскомбанк»;
отримувач ТОВ «ЦФР» - 600 грн, оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA”, SU7614975535 від 01/10/2020, рахунок у АТ «Таскомбанк».
Згідно паспорту кредиту №4975535 розмір процентної ставки при наданні кредиту 10% від суми кредиту, щомісячні проценти 6% від суми кредиту згідно графіку платежів, орієнтовна загальна вартість кредиту – 69 261,91 грн, реальна річна процентна ставка – 147,74% . Сторонами погоджено графік платежів.
Відповідно до п.2 вказного кредитного договору всі інші умови кредитного договору викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які викладені на сайті Товариства в редакції від 04.05.2020, проте суду вказані Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» надані не були.
До кредитного договору позивачем було додано копію паспорта відповідача та копію її реєстраційного номера облікової картки платника податків. 
Жодних документів щодо отримання відповідачем вказаних коштів від ТОВ «ФК «ЦФР», виписки з її карткового рахунку, розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, виконаним первісним кредитодавцем ТОВ «ФК «ЦФР» позивачем суду надано не було.
Позивач вказує, що 07 жовтня 2016 року ТОВ «ФК «ЦФР» відступив ПАТ «Таскомбанк», згідно договору про відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-2016 своє право вимоги до позичальників в тому числі і до відповідача.
На підтвердження вказаного позивач надав суду договір про відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-2016, укладений 07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «Таскомбанк» відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором ( п.2.1 договору). Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні Реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.2. договору). Розмір заборгованостей позичальників, права вимоги до яких відступається згідно прав вимог, вказується у кожному окремому реєстрі до цього договору. Реєстр прав вимог складається сторонами у паперовому та електронному вигляді ( у форматі xls). 
Згідно п.9.2, 9.4 договору про відступлення прав вимоги, договір діє протягом 1 (одного) календарного року. У випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору жодна з сторін не ініціювала його розірвання – договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік.
Отже, предметом вказаного договору про відступлення прав вимоги є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.
Проте, позивачем не було надано суду на підтвердження переходу прав вимог від ТОВ «ФК «ЦФР» до ПАТ «Таскомбанк» реєстру прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості відповідача станом на день укладення договору про відступлення прав вимоги, який є невід`ємною частиною цього договору та доказів оплатності цього договору.
При цьому суд зауважує, що позивачем суду було надано копію неповного тексту договору про відступлення прав вимоги №ТАСЦФР-10-2016, укладеного між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР» 07.10.2016, а саме лише 1-2, 7-8 сторінки. У зв`язку з цим суд не може перевірити автевтичність вказаного договору про відступлення прав вимоги, зокрема щодо строку його дії, тому не може вважати його належним та допустимим доказом у справі.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не було доведено набуття права вимоги ПАТ «Таскомбанк» до відповідача за кредитним договором № 7614975535 від 01.10.2020.
Позивач вказує, що 15 травня 2024 року між ним та АТ «Таскомбанк» було укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором.
Згідно п.2.3 договору факторингу відступлення прав вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку №2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно п.3.1. цього договору , після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру прав вимог – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору.
На підтвердження відступлення права вимоги до відповідача за цим договором факторингу позивачем було надано суду копію договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, підписаного сторонами та скріпленого печатками, акт прийому-передачі реєстру прав вимог до вказаного договору факторингу від 15.05.2024, платіжну інструкцію №21312 від 15.05.2024 про оплату коштів АТ «Таскомбанк» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за відступлення прав вимог, витяг реєстру прав вимог.
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 41 609,48грн, з яких 16 670,5 грн – заборгованість за тілом кредиту, 2,24 грн – заборгованість за відсотками, 24 936,74 грн – заборгованість по комісії ( а.с.18). 
Розрахунок вказаної заборгованості за кредитним договором № 7614975535 від 01.10.2020 виконаний позивачем та завірений його печаткою.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями ст. 513 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Звертаючись з вимогами про стягнення заборгованості, ТОВ «ФК «ЄАБП» на підтвердження існуючих кредитних правовідносини та заборгованості за кредитним договором надало суду копії документів: копію кредитного договору, власний розрахунок заборгованості, неповний текст копії договору про відступлення прав вимог №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, копію договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, акт прийому-передачі реєстру прав вимог до вказаного договору факторингу, витяг з реєстру боржників до договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, інші документи фінансових установ.
Згідно ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
В постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду по справі №200/564/7/18 від 16.09.2020 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічні норми містяться в п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
В постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 вказано, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.
Як зазначалося вище, ТОВ «ФК «ЄАБП» на підтвердження позовних вимог було надано власний розрахунок заборгованості, завірений представником товариства, в якому зазначено заборгованість позичальника ОСОБА_1 перед АТ «Таскомбанк» станом на 15.05.2024 - момент переходу права вимоги до нового кредитора - ТОВ «ФК «ЄАБП» за кредитним договором № 7614975535 від 01.10.2020 в сумі 41 609,48 грн.
Будь-яких інших належних доказів на доведення обставин, якими обґрунтовані заявлені вимоги, позивачем надані не були.
Між тим, зазначений власний розрахунок позивача не є в розумінні положень статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» документом первинного бухгалтерського обліку, який безспірно доводить факт існування заборгованості у визначеному кредитором розмірі.
Вказаний розрахунок заборгованості в даному випадку необхідно розцінювати як внутрішній документ товариства, який не містить беззаперечних відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися відповідачу кредитні кошти в зазначеному в позові розміру, на який строк, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов спірного кредитного договору.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17 (провадження № 61-1211св19).
Посилаючись в позовній заяві на факт виникнення заборгованості ще до укладання договору факторингу, позивач одночасно не надав належних та допустимих доказів наявності такої заборгованості саме перед первісним позикодавцем за вказаним кредитним договором.
При цьому матеріали справи не містять жодної інформації про час виникнення такої заборгованості, її розміру за період, який передував укладанню договору факторингу, а також доказів на підтвердження зарахування взятих коштів згідно кредитного договору на рахунок відповідача.
Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем коштами, взятими у кредит (рух коштів на особовому рахунку позичальника).
Отже, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у позику.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Разом з цим, відсутність зазначених доказів унеможливлює встановлення вищевказаних фактів, доведення яких є обов`язком позивача.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18, провадження № 61-17205ск19.
Додані до позовної заяви копії кредитного договору, копія факторингового договору, роздруківка розрахунку заборгованості за кредитним договором, виконана позивачем, не свідчать про отримання відповідачем коштів за кредитним договором.
Крім того, посилання на роздруківку розрахунку заборгованості за зазначеним договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи позивача та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, відомості про рух коштів та нарахування процентів та комісії, яка, зокрема) не передбачена кредитним договором.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17, провадження №61-1211св19.
Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У зв`язку із не доведенням позивачем факту перерахування коштів за кредитним договором з метою доведення виконання умов вищезазначеного договору, а також фактичного користування відповідачем вказаними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника), підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за основною сумою заборгованості (тілом кредиту), відсотками, комісією відсутні.
Окрім того, позивачем належними та допустимими доказами не було доведено, що ТОВ «ФК «ЦФР» відступило право вимоги ПАТ «Таскомбанк» за кредитним договором №7614975535 від 01.10.2020, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 , тому у суду відсутні підстави вважати, що позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є правонаступником у розумінні ст.ст. 512, 514 ЦК України ПАТ «Таскомбанк» щодо права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
Оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його прав, що підлягають судовому захисту, а відтак позов не може бути задоволеним. 
Виходячи з того, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають, тому судові витрати покладаються на позивача і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. 12, 81, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:
Позивач - ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", місцезнаходження - м. Київ, вул. Симона Петлюри,30, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 35625014.
Відповідач - ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 .

Головуюча: Л. В. Максименко