ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
10.08.2026 | Справа № 910/6170/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Демидової М.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛМА ТРЕЙДИНГ» (78203, вул. Володимира Самійленка, буд.3, м. Коломия, Івано-Франківська обл., код 43971154)
до Державної митної служби України (04119, вул. Дегтярівська, буд.11Г, м. Київ, код 43115923)
про  стягнення 189 461,27 грн
Без виклику представників сторін
ВСТАНОВИВ:
25.05.2026 до Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛМА ТРЕЙДИНГ» до Державної митної служби України про стягнення 189 461,27 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.02.2024 на підставі рішення Дніпровської митниці № UA110000/2024/000006/2 позивачем надмірно сплачено 1 589 812,82 грн митних платежів. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2024 у справі № 160/9422/24 зазначене рішення митниці скасовано, а 27.11.2024 сплачені кошти повернуто позивачу. Оскільки відповідач безпідставно утримував кошти позивача у період з 28.02.2024 по 27.11.2024, позивач просить стягнути 153 657,82 грн інфляційних втрат та 35 803,45 грн 3% річних.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі № 910/6170/26 без повідомлення сторін у справі; учасникам справи встановлено строки для подачі письмових заяв по суті позовних вимог.
15.06.2026 в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано відзив на позовну заяву. У відзиві Держмитслужба заперечує проти позову, посилаючись на недоведеність позивачем усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для відшкодування шкоди за статтями 1173- 1174 ЦК України. Зокрема, рішенням адміністративного суду скасовано рішення митниці про коригування митної вартості, однак протиправність її дій не встановлено. Також відповідач заперечує нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, зазначаючи, що сплачені митні платежі були повернуті, а обов`язок їх повернення виникає відповідно до Порядку № 643 після подання заяви та завершення встановленої процедури, а не з моменту скасування рішення митниці. Крім того, Держмитслужба вважає себе неналежним відповідачем, оскільки спірне рішення прийнято Дніпровською митницею (нині - Південно-Східна митниця), яка є окремим територіальним органом. З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
15.06.2026 в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та/або з викликом сторін. Відповідач обґрунтовує подане клопотання на складністю спору та необхідністю проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін і зазначає, що справа має важливе значення для відповідача, її правильне вирішення потребує повного та всебічного дослідження обставин, викладення обґрунтованої правової позиції та сприятиме формуванню єдиної судової практики. Відповідач посилається на положення статей 12, 176, 247, 250 та 252 Господарського процесуального кодексу України, вважаючи, що наявні підстави для розгляду справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.
15.06.2026 в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано клопотання про заміну відповідача у справі №910/6170/26 - Державної митної служби України, на Державну митну службу України в особі відокремленого підрозділу Південно Східної митниці (код 43971371, вул. Княгині Ольги, 22, м. Дніпро, 49038). Представник Державної митної служби України посилається на те, що спірні правовідносини виникли не за участю Держмитслужби, оскільки вона безпосередньо не здійснює митні формальності та не приймає рішень щодо коригування митної вартості товарів. Відповідач зазначив, що оспорюване рішення від 28.02.2024 № UA110000/2024/000006/2 прийнято Дніпровською митницею, яка здійснювала відповідні повноваження як територіальний орган Держмитслужби, а у подальшому відповідно до наказу Держмитслужби від 08.08.2025 № 775 перейменована на Південно-Східну митницю. Відповідач також послався на положення статті 546 Митного кодексу України, статті 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Положення про Державну митну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227, накази Держмитслужби від 19.10.2020 № 460, від 29.10.2020 № 489 та від 08.08.2025 № 775, а також правові висновки Верховного Суду щодо належного відповідача та процесуальної правосуб`єктності територіальних органів центральних органів виконавчої влади. У зв`язку з цим заявник просить замінити відповідача у справі - Державну митну службу України, на Державну митну службу України в особі відокремленого підрозділу Південно-Східної митниці.
22.06.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача щодо заміни відповідача у справі та відповідь на відзив. Позивач заперечує проти задоволення клопотання про заміну відповідача, посилаючись на те, що Південно-Східна митниця не є юридичною особою, має статус відокремленого підрозділу (філії) Державної митної служби України, не наділена процесуальною правоздатністю та процесуальною дієздатністю, а тому не може бути стороною у господарському процесі. У відповіді на відзив позивач заперечує проти доводів відповідача та зазначає, що скасування судом рішення про коригування митної вартості свідчить про протиправність дій митного органу, а тому наявні всі елементи складу цивільного правопорушення. Також позивач змінив правове обґрунтування вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, посилаючись на статтю 1212 Цивільного кодексу України. На його думку, оскільки рішення митниці втратило правову підставу, обов`язок з повернення безпідставно отриманих коштів виник з моменту їх сплати, а не після завершення процедури, передбаченої Порядком № 643, що є підставою для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за весь період користування коштами. Крім того, позивач посилається на правові висновки судів у справі № 914/1085/24, вважаючи, що вони підтверджують обґрунтованість заявлених вимог.
Ухвалою суду від 25.06.2026 у задоволенні клопотання Державної митної служби України про заміну відповідача у справі № 910/6170/26 та клопотанні Державної митної служби України про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.
06.07.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява щодо покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 31 500,00 грн.
22.07.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на заяву позивача щодо витрат на професійну правничу допомогу, у яких відповідач просить суд у задоволенні зави позивача щодо судових витрат відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).
Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.
26.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЛМА ТРЕЙДИНГ» (Україна) та компанією «Annecy CO., LTD» (Республіка Корея) укладено зовнішньоекономічний контракт № 129.
На виконання зазначеного контракту 31.10.2023 продавцем виставлено рахунок (інвойс) № 1 на загальну суму 59 995,38 доларів США.
Оплата товару за вказаним інвойсом здійснена позивачем трьома банківськими платежами через АТ «Укрсиббанк» 07.11.2023, 13.11.2023 та 29.11.2023.
17.11.2023 оформлено митну декларацію країни відправлення № 6CS25-23-01457PX.
23.02.2024 ТОВ «ЕЛМА ТРЕЙДИНГ» подало до Дніпровської митниці митну декларацію № 24UA110130004104U7 для митного оформлення в режимі імпорту чотирьох найменувань товару - косметичних препаратів та засобів, що надійшли з Республіки Корея за контрактом № 129, із заявленням митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (вартістю операції), у загальному розмірі 2 326 233,85 грн.
28.02.2024 Дніпровською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA110000/2024/000006/2, яким митну вартість товару № 1 (код УКТ ЗЕД 3304990000) скориговано у бік збільшення з 4,9133 доларів США/кг до 17,0100 доларів США/кг із застосуванням резервного методу визначення митної вартості. При цьому митна вартість товарів № 2 (код УКТ ЗЕД 3401300000), № 3 (код УКТ ЗЕД 3305100000) та № 4 (код УКТ ЗЕД 3305900000) митним органом не коригувалася.
Не погодившись із зазначеним рішенням, того ж дня, 28.02.2024, позивач відповідно до частини сьомої статті 55 Митного кодексу України подав нову митну декларацію № 24UA110130004574U8, за якою товар було випущено у вільний обіг зі сплатою додатково нарахованих митних платежів у загальному розмірі 1 589 812,82 грн, з яких: ввізне мито - 371 718,88 грн, податок на додану вартість - 1 218 093,94 грн, що підтверджується відомостями граф 47 «Нарахування платежів» та графи В «Подробиці розрахунків» зазначеної митної декларації.
11.04.2024 ТОВ «ЕЛМА ТРЕЙДИНГ» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 28.02.2024 № UA110000/2024/000006/2.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2024 у справі № 160/9422/24 позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської митниці від 28.02.2024 № UA110000/2024/000006/2 про коригування митної вартості товарів, а також стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 18 212,63 грн.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.08.2024 апеляційну скаргу Дніпровської митниці залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору у належному розмірі. Вказану ухвалу доставлено до електронного кабінету відповідача 06.09.2024.
У подальшому ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.09.2024 відмовлено у задоволенні клопотання Дніпровської митниці про відстрочення сплати судового збору та повернуто апеляційну скаргу заявнику.
Таким чином, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2024 у справі № 160/9422/24 набрало законної сили 24.09.2024.
Після набрання зазначеним судовим рішенням законної сили ТОВ «ЕЛМА ТРЕЙДИНГ» 12.11.2024 звернулося до Дніпровської митниці із заявою, яка зареєстрована 13.11.2024 за вхідним № 14395/13, про повернення з Державного бюджету України надміру сплачених митних платежів за митною декларацією № 24UA110130004574U8, а саме: 371 718,81 грн ввізного мита та 1 218 093,94 грн податку на додану вартість. Підставою для повернення коштів позивач зазначив скасування рішення про коригування митної вартості судовим рішенням, яке набрало законної сили.
За результатами розгляду зазначеної заяви 26.11.2024 митницею сформовано електронні висновки про повернення надміру сплачених сум митних платежів, які в автоматичному режимі направлено до Державної казначейської служби України.
На підставі зазначених висновків Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на поточний рахунок позивача повернуто надміру сплачені митні платежі, а саме: 27.11.2024 за платіжним дорученням від 26.11.2024 № 157365276 - 371 718,88 грн ввізного мита, а 03.12.2024 за платіжним дорученням від 26.11.2024 № 157365277 - 1 218 093,94 грн податку на додану вартість.
Наказом Державної митної служби України від 08.08.2025 № 775 «Про реорганізацію територіальних органів Держмитслужби» територіальний орган - відокремлений підрозділ Дніпровська митниця (код 43971371) перейменовано на Південно-Східну митницю (код 43971371), про що 20.08.2025 внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
З метою отримання інформації, необхідної для звернення до суду, 21.04.2026 адвокат Афонін О.В., який діяв в інтересах ТОВ «ЕЛМА ТРЕЙДИНГ», звернувся до Державної митної служби України та Південно-Східної митниці з адвокатськими запитами.
Листом Державної митної служби України від 24.04.2026 № 15/15-01-01/8.19/2511 підтверджено, зокрема, суми нарахованих та додатково сплачених митних платежів за митною декларацією № 24UA110130004574U8, а саме: 161 712,34 грн (вид платежу 020) та 529 918,88 грн (вид платежу 028) - за митною декларацією, а також 371 718,81 грн (вид платежу 020) і 1 218 093,94 грн (вид платежу 028) - за актом нарахування митних платежів від 24.05.2024.
Листом Південно-Східної митниці від 27.04.2026 № 7.5-01/15-01/8.19/2561 підтверджено факт звернення позивача із заявою про повернення надміру сплачених митних платежів, формування 26.11.2024 електронних висновків про їх повернення, направлення зазначених висновків до органу Державної казначейської служби України, а також повернення позивачу 27.11.2024 ввізного мита у сумі 371 718,81 грн та 03.12.2024 податку на додану вартість у сумі 1 218 093,94 грн.
Після повернення надмірно сплачених митних платежів, вважаючи, що внаслідок протиправного рішення митного органу та тривалого утримання належних йому грошових коштів йому завдано майнових втрат, ТОВ «ЕЛМА ТРЕЙДИНГ» 23.05.2026 звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної митної служби України про стягнення 153 657,82 грн інфляційних втрат та 35 803,45 грн трьох процентів річних, нарахованих за період з 28.02.2024 по 27.11.2024 у загальній сумі 1 589 812,82 грн.
Надавши правову оцінку спірним правовідносинам, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом наведеної норми, зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає не лише у випадку первісної відсутності правової підстави для набуття майна, а й у разі припинення або відпадіння такої підстави у подальшому.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/3831/22, відповідно до якої положення статті 1212 Цивільного кодексу України застосовуються також у випадках, коли правова підстава набуття майна існувала на момент його отримання, однак у подальшому відпала.
Судом встановлено, що 28.02.2024 Дніпровською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA110000/2024/000006/2, на підставі якого позивачем того ж дня за митною декларацією № 24UA110130004574U8 додатково сплачено митних платежів у розмірі 1 589 812,82 грн (мито - 371 718,88 грн, податок на додану вартість - 1 218 093,94 грн).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2024 у справі № 160/9422/24, яке набрало законної сили 24.09.2024, визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської митниці від 28.02.2024 № UA110000/2024/000006/2 про коригування митної вартості товарів.
Листом від 24.04.2026 № 15/15-01-01/8.19/2511 відповідач підтвердив факт перерахування позивачем 28.02.2024 передоплатою збільшених митних платежів у зазначеному розмірі.
Листом від 27.04.2026 № 7.5-01/15-01/8.19/2561 Дніпровська митниця повідомила, що 27.11.2024 Головним управлінням Державної казначейської служби у Дніпропетровській області згідно направлених висновків Дніпровської митниці здійснено повернення сум ввізного мита у розмірі 371 718,88 грн та податку на додану вартість у розмірі 1 218 093,94 грн на поточний рахунок позивача.
Отже, з моменту прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 28.02.2024 № UA110000/2024/000006/2, яке в подальшому визнано протиправним та скасоване судом, правова підстава для утримання відповідачем грошових коштів позивача у розмірі 1 589 812,82 грн відпала.
Суд відхиляє довід відповідача про недоведеність протиправності дій митного органу з огляду на таке.
Рішення про коригування митної вартості товарів є індивідуальним правовим актом, який приймається посадовими особами митного органу в результаті здійснення ними владних управлінських повноважень у процесі митного контролю та митного оформлення товарів. Відтак визнання такого рішення протиправним і його скасування судом у порядку адміністративного судочинства означає встановлення протиправності владного волевиявлення митного органу, реалізованого шляхом прийняття відповідного рішення. Тому протиправність рішення не може розглядатися окремо від протиправності дій митного органу, внаслідок яких це рішення було прийняте. Запропоноване відповідачем розмежування між протиправністю рішення та протиправністю дій митного органу є штучним і не має самостійного юридичного значення, оскільки прийняття рішення є формою реалізації владних повноважень суб`єкта владних повноважень.
Зокрема, у справі № 914/1085/24, судові рішення в якій (рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025) набрали законної сили, а у відкритті касаційного провадження було відмовлено ухвалами Верховного Суду від 07.04.2025 та 11.04.2025, суди виходили з того, що саме скасування рішення митного органу про коригування митної вартості товарів свідчить про протиправність його поведінки як елемента складу цивільного правопорушення. Так, у пункті 7.31 рішення Господарського суду міста Києва зазначено, що «у діях митниці є склад цивільного правопорушення (протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, заподіяною позивачу), що має вираження в завданні інфляційних збитків позивачу». Зазначений висновок був зроблений саме з огляду на встановлену адміністративним судом протиправність рішення про коригування митної вартості товарів. Суд не вбачає підстав для відступу від такого підходу.
Крім того, суд зазначає, що доводи відповідача про те, що посадові особи митного органу, приймаючи спірне рішення, діяли в межах наданих їм законом повноважень, не спростовують наявності підстав для застосування статті 1173 Цивільного кодексу України.
Сам по собі факт здійснення суб`єктом владних повноважень своїх функцій у межах визначеної законом компетенції не виключає можливості визнання прийнятого ним рішення протиправним та не звільняє державу від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок прийняття такого рішення. Після встановлення судом незаконності рішення органу державної влади та його скасування відповідні доводи не впливають на вирішення питання про наявність підстав для відповідальності держави, передбаченої статтею 1173 Цивільного кодексу України.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що обов`язок з повернення надміру сплачених митних платежів виникає лише після набрання законної сили судовим рішенням або завершення передбаченої Порядком № 643 процедури їх повернення.
Такі доводи ґрунтуються на помилковому ототожненні моменту виникнення матеріального зобов`язання з моментом його виконання. Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа зобов`язана повернути безпідставно набуте майно також у разі, коли правова підстава його набуття згодом відпала. Оскільки рішення Дніпровської митниці від 28.02.2024 № UA110000/2024/000006/2 визнане судом протиправним та скасоване, правова підстава для утримання відповідачем коштів позивача відпала, а, отже, виник обов`язок їх повернути. Передбачена Порядком № 643 процедура регламентує лише порядок виконання цього обов`язку, а не момент його виникнення.
Такий підхід відповідає висновкам, викладеним у рішенні Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі № 914/1085/24, залишеному без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025, згідно з якими обов`язок митного органу повернути кошти виникає з моменту їх отримання за рішенням, яке згодом було скасоване, а не з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням. Суд враховує, що зазначений висновок сформульовано у правовідносинах, аналогічних тим, що є предметом розгляду у цій справі.
Посилання відповідача на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2025 у справі № 914/3563/23 не спростовує наведеного висновку, оскільки відображає інший підхід до вирішення цього питання та не змінює сформованої практики у подібних правовідносинах.
Щодо доводу відповідача про недоведеність позивачем строку, протягом якого останній був позбавлений можливості розпоряджатися спірними коштами, суд зазначає таке.
Зазначений довід спростовується матеріалами справи. Зокрема, листом Державної митної служби України від 24.04.2026 № 15/15-01-01/8.19/2511 підтверджується факт сплати позивачем 28.02.2024 додаткових митних платежів у сумі 1 589 812,82 грн. Листом Південно-Східної митниці від 27.04.2026 № 7.5-01/15-01/8.19/2561 підтверджується повернення зазначених коштів 27.11.2024 (щодо ввізного мита) та 03.12.2024 (щодо податку на додану вартість, з урахуванням різних дат виконання платіжних доручень від 26.11.2024 № 157365276 та № 157365277).
Таким чином, початок і закінчення періоду безпідставного утримання спірних коштів підтверджені належними та допустимими доказами, достовірність яких відповідачем не спростована.
Доказів повернення відповідачем зазначених коштів позивачу до дати їх фактичного повернення - 27.11.2024, матеріали справи не містять.
За таких обставин грошові кошти у розмірі 1 589 812,82 грн є безпідставно набутими відповідачем у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, а тому, з огляду на факт безпідставного набуття (збереження) відповідачем майна позивача, останній вправі вимагати від відповідача застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, а саме стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за весь період безпідставного утримання коштів.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, є наявність факту прострочення виконання грошового зобов`язання.
Здійснивши перевірку розрахунку позивача, суд встановив таке.
Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки кошти позивача були безпідставно набуті (сплачені) відповідачем 28.02.2024, перебіг строку прострочення (безпідставного утримання) розпочинається з наступного дня - 29.02.2024.
Оскільки кошти фактично повернуто позивачу 27.11.2024, саме з цієї дати підстава для нарахування 3% річних та інфляційних втрат відпадає, а тому останнім днем періоду прострочення є 26.11.2024.
Відтак, період безпідставного утримання відповідачем коштів позивача, за який підлягають нарахуванню 3% річних, становить 272 дні (з 29.02.2024 по 26.11.2024 включно), а не 274 дні, як помилково визначено позивачем.
Щодо інфляційних втрат суд враховує, що їх розрахунок здійснюється на підставі індексів інфляції за повні календарні місяці прострочення. Оскільки коригування кінцевої дати з 27.11.2024 на 26.11.2024 не виключає листопад 2024 року з періоду нарахування (кошти фактично перебували в неправомірному володінні відповідача практично весь місяць), відповідний індекс інфляції за листопад 2024 року підлягає врахуванню в повному обсязі.
Отже, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, є вимоги про стягнення 153 657,82 грн інфляційних втрат та 35 445,01 грн 3% річних, а всього 189 102,83 грн. У задоволенні решти позовних вимог (в частині 358,43 грн) слід відмовити.
Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 233, 236- 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛМА ТРЕЙДИНГ» задовольнити частково.
2. Стягнути з Державної митної служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11Г, код 43115923) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛМА ТРЕЙДИНГ» (78203, Івано-Франківська обл., м. Коломия, вул. Володимира Самійленка, буд. 3, код 43971154) 153 657 (сто п`ятдесят три тисячі шістсот п`ятдесят сім) грн 82 коп. інфляційних втрат, 35 445 (тридцять п`ять тисяч чотириста сорок п`ять) грн 01 коп. 3% річних та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 657 (дві тисячі шістсот п`ятдесят сім) грн 36 коп.
3. В решті позовних вимог відмовити.
4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.
З текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.
Повний текст рішення складено та підписано 10.08.2026.
Суддя Марія ДЕМИДОВА