ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 161/21541/25
Номер провадження 22-ц/818/3242/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,
суддів Гєрцика Р.В., Люшні А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на рішення Слобідського районного суду міста Харкова від 19 лютого 2026 року в складі судді Онупко М.Ю. по справі № 161/21541/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 26 грудня 2022 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 в електронній формі через інформаційно-комунікаційну систему банку UKRSIB online укладено договір про надання споживчого кредиту № 98753543000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 94 262,40 грн зі сплатою 0,00001 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом (за користування кредитом понад встановлений строк кредитування - 7,00001 % річних), строком до 28 грудня 2026 року. Додатком № 1 до Кредитного договору встановлено щомісячну комісію за управління кредитом у розмірі 1,5 % від суми наданого кредиту.
АТ «УКРСИББАНК» взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором виконав своєчасно, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. В свою чергу позичальник не виконав умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість.
09 грудня 2024 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 284, відповідно до умов якого АТ «УКРСИББАНК» відступило на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за Кредитним договором № 98753543000 від 26 грудня 2022 року. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» наділено правом грошової вимоги до відповідача.
Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 76 655,62 грн, з яких: 63 930,16 грн - прострочена заборгованість за основним боргом; 12 725,46 грн - заборгованість за комісією за управління кредитом, а також судовий збір у розмірі 3 028,00 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9 200,00 грн.
Рішенням Слобідського районного суду міста Харкова від 19 лютого 2026 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кредитний договір № 98753543000 від 26 грудня 2022 року не містить підпису відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора, та позивачем не надано до суду доказів на підтвердження накладення електронного цифрового підпису відповідачем чи даних на підтвердження проходження відповідачем ідентифікації при укладенні вказаного договору або інших доказів на підтвердження підписання відповідачем кредитного договору.
На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 26 лютого 2026 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у справі доказам та дійшов помилкового висновку про недоведеність факту укладення кредитного договору. Кредитний договір № 98753543000 від 26 грудня 2022 року є належним чином укладеним в електронній формі через інформаційно-комунікаційну систему банку UKRSIB online відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач був у повній мірі поінформований про умови надання кредиту та погодився на такі умови. На підтвердження надання відповідачу кредитних коштів позивач надав виписку по рахунку за кредитним договором № 98753543000 за період з 26 грудня 2022 року по 09 грудня 2024 року, з якої вбачається, що АТ «УКРСИББАНК» перерахував відповідачу кредитні кошти у розмірі 94 262,40 грн 26 грудня 2022 року. Вказана виписка є первинним документом бухгалтерського обліку відповідно до вимог Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, та є належним і допустимим доказом видачі кредиту та наявності заборгованості. Крім того, з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач протягом тривалого часу здійснював платежі на виконання умов кредитного договору, що беззаперечно підтверджує наявність кредитних відносин між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 і визнання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Перехід права вимоги до позивача підтверджується договором факторингу № 284 від 09 грудня 2024 року, актом приймання-передачі прав вимоги від 09 грудня 2024 року, витягом з реєстру боржників та платіжною інструкцією № 5820 від 09 грудня 2024 року на підтвердження оплати ціни прав вимоги.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на рішення Слобідського районного суду міста Харкова від 19 лютого 2026 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 грудня 2022 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 в електронній формі через інформаційно-комунікаційну систему банку UKRSIB online укладено договір про надання споживчого кредиту № 98753543000 (т.1, а.с. 5-7).
Відповідно до пункту 1.1 Договору підписуючи цей Договір, Позичальник погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщені для ознайомлення на сайті www.ukrsibbank.com/ua/personal/credits та на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку та оприлюднені у газеті «Урядовий кур`єр» № 105, 09.06.2017 р.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Договору Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил. Банк має право надавати, а Позичальник отримувати послуги та/або сервіси Банку, в тому числі щодо кредитування, шляхом вчинення електронних правочинів з застосуванням електронних підписів Сторін через інформаційно-комунікаційні системи Банку в порядку, викладеному у Правилах.
Відповідно до пункту 3.1 Договору сума кредиту за Договором становить 94 262,40 грн. Кредит надається Позичальнику без застави.
Пунктом 3.2 Договору визначено, що надання кредиту здійснюється у термін не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту підписання Договору.
Пунктом 3.3 Договору передбачено, що кредит надається Позичальнику для особистих потреб, а саме: в сумі 94 262,40 грн на погашення суми заборгованості Позичальника за кредитом, наданим Позичальнику Банком на підставі договору про надання споживчого кредиту № 97741084000, шляхом перерахування у безготівковій формі на транзитний рахунок Банку.
Відповідно до пункту 3.5 Договору Позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до Графіка платежів, що викладений у Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 28 грудня 2026 року.
Пунктом 3.6 Договору встановлено, що розмір ануїтетного платежу становить 1 964 грн з моменту укладення Договору до 26 червня 2023 року. З 27 червня 2023 року розмір ануїтетного платежу становить 3 378 грн.
Відповідно до пункту 3.7 Договору ануїтетний платіж повинен сплачуватись щомісячно до 25 числа (включно) кожного місяця.
Пунктом 3.8 Договору встановлено, що відсоткова ставка за Договором встановлюється у розмірі 0,00001 % річних. Пунктом 3.9 Договору визначено, що за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін встановлюється відсоткова ставка у розмірі 7,00001 % річних, яка застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Договором та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дати невиплати або не повної сплати платежу, встановленого у Договорі.
Пунктом 3.11 Договору передбачено, що Позичальник сплачує Банку комісії відповідно до умов цього Договору та Додатку № 1 до Договору, який є його невід`ємною частиною. 
Додатком № 1 до Договору є графік платежів та таблиця обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки, згідно якого Позичальник зобов`язувався повертати кредит шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1 964,00 грн щомісячно з 25 січня 2023 року по 26 червня 2023 року, з 27 червня 2023 року - у розмірі 3 378,00 грн щомісячно, останній платіж - 28 грудня 2026 року. Загальна вартість кредиту для споживача становить 153 647,88 грн. Реальна річна процентна ставка - 27,86 % (т.1, а.с. 7-8).
Паспорт споживчого кредиту - Інформаційний лист, в якому містяться аналогічні умови кредитування, зокрема: тип кредиту - кредит; сума/ліміт кредиту - 94 262,40 грн; строк кредитування - 48 місяців; відсоткова ставка - 0,00001 %; реальна річна процентна ставка - 27,86 %; загальна вартість кредиту - 153 647,88 грн (т. 1, а.с. 9-10).
Виписка по рахунку за кредитним договором № 98753543000 за період з 26 грудня 2022 року по 09 грудня 2024 року, видана АТ «УКРСИББАНК», свідчить про те, що 26 грудня 2022 року Банк перерахував на рахунок ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 94 262,40 грн (призначення: «надання кредиту згідно угоди 98753543000 від 26.12.2022: 5113836 - ОСОБА_1 ») (т.1, а.с. 16-20).
З довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 98753543000, складеної АТ «УКРСИББАНК» на 09 грудня 2024 року, вбачається, що максимальний залишок заборгованості згідно графіку погашення на дату відступлення становить 49 053,38 грн, загальний залишок заборгованості - 63 930,16 грн, з яких: залишок строкової заборгованості за наданим кредитом - 49 053,38 грн (а.с. 21).
09 грудня 2024 року між АТ «УКРСИББАНК» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (Фактор) укладено договір факторингу № 284, за умовами якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1 до Договору (а.с. 13). На виконання умов договору факторингу № 284 від 09 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» сплатило АТ «УКРСИББАНК» грошові кошти у розмірі 3 371 613,08 грн (15,2 % від Суми Прав Вимоги), що підтверджується платіжною інструкцією № 5820 від 09 грудня 2024 року (а.с. 14).
09 грудня 2024 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» підписано Акт приймання-передачі Прав Вимоги до договору факторингу № 284, відповідно до якого Клієнт передав (відступив) Фактору Права Вимоги, а Фактор прийняв Права Вимоги в обсязі та на умовах, визначених Договором та Реєстром Боржників до Договору у кількості 597 боржників. Загальна сума заборгованості складає 22 181 664,30 грн (а.с. 15).
Згідно із витягом з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, який є Додатком до договору факторингу № 284 від 09 грудня 2024 року, АТ «УКРСИББАНК» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за кредитним договором № 98753543000 від 26 грудня 2022 року в сумі 76 655,62 грн, з яких: залишок по тілу кредиту - 63 930,16 грн; залишок по комісії - 12 725,46 грн; залишок по відсотках - 0,00 грн; залишок по штрафних санкціях - 0,00 грн (т.1, а.с. 15 зворот).
Загальний залишок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 98753543000 від 26 грудня 2022 року станом на 09 грудня 2024 року становить 76 655,62 грн (63 930,16 - заборгованість за тілом кредиту; 12 725,46 грн - заборгованість за комісією; відсотки - 0,00 грн; пеня - 0,00 грн), що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (т.1, а.с. 22 зворот -23).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із пунктами 5, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19.
Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частина 1 статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
З наданої позивачем виписки по рахунку за кредитним договором № 98753543000 ОСОБА_1 вбачається, що АТ «УКРСИББАНК» виконав свої зобов`язання, перерахувавши кредитні кошти у розмірі 94 262,40 грн. З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 здійснював погашення заборгованості за тілом кредиту , тобто він визнавав наявність кредитних відносин з банком. Відповідачем не спростовано факт отримання кредитних коштів, а також не надано доказів, які підтверджують повернення кредиту в повному обсязі.
З огляду на викладене, доводи суду першої інстанції про недоведеність факту укладення кредитного договору є безпідставними. Суд першої інстанції не надав належної оцінки виписці по рахунку та розрахунку заборгованості як належним та допустимим доказам укладення та виконання кредитного договору, а тому дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог.
Згідно з частинами 1 і 2 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо).
На підтвердження переходу до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» права вимоги за кредитним договором з відповідачем позивачем надано: договір факторингу № 284 від 09 грудня 2024 року, підписаний обома сторонами; платіжну інструкцію № 5820 від 09 грудня 2024 року на суму 3 371 613,08 грн на підтвердження оплати ціни прав вимоги; акт приймання-передачі Прав Вимоги до договору факторингу № 284 від 09 грудня 2024 року, підписаний обома сторонами, відповідно до якого Клієнт передав Фактору Права Вимоги у кількості 597 боржників на загальну суму 22 181 664,30 грн; витяг з реєстру боржників, що є Додатком до договору факторингу № 284, в якому міститься інформація щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за кредитним договором № 98753543000 від 26 грудня 2022 року із зазначенням загальної суми заборгованості - 76 655,62 грн (а.с. 13-16).
Разом з тим, щодо вимог про стягнення комісії за управління кредитом колегія суддів виходить з наступного.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку (фінансової установи), виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту – це обов`язок кредитодавця за кредитним договором, то така дія, як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого кредитодавця та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії кредитодавця не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
Отже, умови договору про сплату комісії за управління кредитом, тобто за дії, які кредитор здійснює на власну користь та в рамках виконання власного обов`язку з надання кредиту, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача.
Встановлена комісія за управління кредитом є невиправданим платежем, що спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, така умова договору порушує публічний порядок та є нікчемною.
Зі змісту Додатку № 1 до кредитного договору № 98753543000 від 26 грудня 2022 року вбачається, що комісія за управління кредитом встановлена у розмірі 1,5 % від суми наданого кредиту щомісячно. Водночас, конкретний перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які надаються позичальнику та за які встановлена зазначена комісія, у кредитному договорі не визначено. 
Колегія суддів зазначає, що надання кредиту є обов`язком банку за кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України. Зазначені дії кредитодавця вчиняються виключно з метою забезпечення можливості виконання споживачем зобов`язань за тим же кредитним договором та в інтересах самого кредитодавця щодо повернення наданих ним коштів, а не є самостійними додатковими послугами, що надаються споживачу.
Отже, умова кредитного договору № 98753543000 від 26 грудня 2022 року про сплату комісії за управління кредитом у розмірі 1,5 % від суми наданого кредиту щомісячно є несправедливою, суперечить принципу добросовісності та має наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача. Встановлена комісія є невиправданим платежем, що спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи – споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, така умова договору порушує публічний порядок та є нікчемною.
Таким чином, комісія за управління кредитом у сумі 12 725,46 грн стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача не підлягає.
Щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положенням частини 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).
Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».
Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.
У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.
При цьому слід звернути увагу, що з 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», яким врегульовано в тому числі і питання дострокового повернення споживчого кредиту (стаття 16 Закону).
Починаючи з 10 червня 2017 року, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою зокрема визначено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
У справі, що переглядається, встановлено, що кредит, наданий АТ «УКРСИББАНК» ОСОБА_1 , є споживчим кредитом, у відповідності до пункту 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», що не заперечується сторонами. Строк повернення кредиту на час звернення з цим позовом ще не настав (встановлена дата повернення кредиту 28 грудня 2026 року).
Отже, у позичальника ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банк чи його правонаступник ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» завчасно направив лист-вимогу про дострокове повернення кредиту, а позичальник таку вимогу одержав.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 755/11307/17 (провадження № 61-14700св21) щодо застосування статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, за таких обставин підстав для стягнення усієї суми боргу за договором не вбачається.
Між тим, відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором від 26 грудня 2022 року № 98753543000 вбачається, що станом на 09 грудня 2024 року ОСОБА_1 має прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14 876,78 грн.
Доказів, що вказані суми були повернуті позичальником матеріали справи не містять. Свого контррозрахунку заборгованості відповідачем не надано.
Зважаючи, що позичальник, отримавши кредитні кошти, не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення, судова колегія вважає, що наявні підстави для стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 876,78 грн.
У решті позовних вимог апеляційний суд вважає за необхідне відмовити за передчасністю, оскільки термін дії договору та термін виконання зобов`язань за вказаним договором за період, заявлений в позові, не настав. При цьому, суд враховує, що стаття 16 Закону України «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка врегульовує правовідносини між сторонами, на відміну від загальної норми права, що визначена в частині 2 статті 1050 ЦК України.
Щодо витрат на правничу допомогу, то судова колегія керується таким.
Матеріали справи свідчать, що 03 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко Оксаною Ігорівною укладено Договір № 03-07/24 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат надає клієнту послуги захисту прав та інтересів клієнта під час розгляду судом будь-якої інстанції справи, у якій Клієнт є учасником (т. 1, а.с. 24-25).
Відповідно до Акту № 4 приймання-передачі наданих послуг від 02 червня 2025 року адвокатом Литвиненко О.І. надано такі послуги: надання первинної консультації замовнику у справі (0,5 год.) - 1 000,00 грн; правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини (2 год.) - 4 000,00 грн; підготовка та подання позовної заяви (2,1 год.) - 4 200,00 грн. Загальна вартість послуг - 9 200,00 грн. Оплата послуг адвоката підтверджується платіжною інструкцією № 2711 від 10 червня 2025 року на суму 9 200,00 грн.
Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, беручи до уваги рівень складності, юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, виходячи із засад розумності та справедливості, судова колегія вважає, що позивачу мають бути компенсовані витрати на оплату професійної правничої допомоги, проте їх розмір підлягає зменшенню до 2 000,00 грн.
Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню, судова колегія враховує, що позивач має значний перелік боржників та позов про стягнення заборгованості є типовим для фінансової установи. Виключних обставин, що потребували значного часу на підготовку позовної заяви та відповідних додатків до неї, адвокатом не наведено. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, судові засідання не проводились.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При зверненні з позовом до суду ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, за подання апеляційної скарги - 4 542,00 грн, загалом - 7 570,00 грн. Зважаючи, що позов та апеляційну скаргу задоволено частково - на 19,41 % (14 876,78*100 %:76 655,62), судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 469,37 грн (7 570,00*19,41 %) підлягають стягненню з відповідача.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» задовольнити частково.
Рішення Слобідського районного суду міста Харкова від 19 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (місцезнаходження: 03035, м. Київ, площа Солом`янська, 2, ЄДРПОУ 40340222) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 98753543000 від 26 грудня 2022 року у розмірі 14 876 (чотирнадцять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн 78 коп. - прострочена заборгованість за основним боргом.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (місцезнаходження: 03035, м. Київ, площа Солом`янська, 2, ЄДРПОУ 40340222) судовий збір у розмірі 1 469 (одна тисяча чотириста шістдесят дев`ять) грн 37 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп.
В іншій частині позов залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 липня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Р.В. Гєрцик

А.І. Люшня