ПОСТАНОВА 
Іменем України

06 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 390/2830/24
провадження № 22-ц/4809/649/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Єгорової С. М., 
за участю секретаря судового засідання Гончар О. В., 
учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє представник – адвокат Бершадський Сергій Миколайович,на рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького (суддя Мохонько В. В.) від 03.12.2025,
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог
20.12.2024 Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі – АТ «ПУМБ», Банк, позивач) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 у якому просив стягнути з відповідача на користь АТ «ПУМБ» заборгованість в загальному розмірі 154916,26 грн.
В обґрунтування своєї вимоги позивач зазначив, що 29.01.2021 АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1001802640901, на підставі якого Банк надав відповідачу, а той отримав кредит у розмірі 29940,00 грн. 
26.04.2021 АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 уклали інший кредитний договір № 2001860101301, відповідно до якого відповідач отримав від Банку кредит у розмірі 50000,00 грн.
09.08.2021 АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1010176479 відповідно до якого відповідач отримав від Банку кредит у розмірі 40 000,00 грн.
У зв`язку із неналежним виконанням умов договору, станом на 06.10.2024 за відповідача утворилася заборгованість:
-по кредитному договору № 100180264090 у загальному розмірі 25 478,90 грн, з яких: 14 733,20 грн – заборгованість за кредитом; 3,18 грн – заборгованість процентами; 10 742,52 грн – заборгованість за комісією; 
-по кредитному договору № 2001860101301 у загальному розмірі 79 644,04 грн, з яких: 47 988,13 грн – заборгованість за кредитом; 31 655,91 грн – заборгованість процентами; 0,00 грн – заборгованість за комісією; 
-по кредитному договору № 1010176479 у загальному розмірі 49 793,32 грн, з яких: 29 852,92 грн – заборгованість за кредитом; 7,20 грн – заборгованість процентами; 19 933,20 – заборгованість за комісією.
Враховуючи те, що відповідач, супереч умовам надання кредитів, не повертає кредитні кошти, на письмову вимогу (повідомлення) позивача про повернення коштів не відреагував, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача існуючої заборгованості за кредитними договорами.
2.Короткий зміст рішення суду
03.12.2025 Фортечний районний суд м. Кропивницького ухвалив рішення, яким позов АТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнив у повному обсязі, стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 154 916,26 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що у справі доведено факти укладення між сторонами трьох кредитних договорів. Банк належним чином виконав взятті на себе зобов`язання за кредитними договорами, надав відповідачу обумовлені договорами кредити. Відповідач користувався наданими йому Банком кредитами, але в порушення умов договорів отримані грошові кошти не повернув, передбачені умовами договорів проценти за користування коштами та комісію за обслуговування кредиту не сплатив. 
Суд визнав, що відповідач порушив свої зобов`язання за кредитними договорами, тому позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
ОСОБА_1 , від імені якого діє представник – адвокат Бершадський Сергій Миколайович, звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 03.12.2025 у справі № 390/2830/24 скасуватита ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимоги апелянт зазначив, що позивач не надав до суду доказів, в розумінні ст. 76 ЦПК України, які б підтверджували отримання ним коштів за вказаними кредитними договорами. 
Крім того, стосовно нарахованої Банком йому заборгованості за комісією відповідач зазначив, що у вказаних кредитних договорах не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Враховуючи те, що АТ «ПУМБ» не обґрунтував перелік таких послуг і не довів його погодження із ОСОБА_1 під час укладення вказаних кредитних договорів, умови договорів в частині обов`язку відповідача щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемними на підставі норм ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», а тому правових підстав для задоволення позову у частині стягнення заборгованості за комісією на дату винесення судом оскаржуваного рішення не було.
Ба більше, позивач безпідставно зараховував грошові кошти, сплачені відповідачем на виконання зобов`язань за кредитами та процентами, на погашення безпідставно нарахованої заборгованості за комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості, долученим позивачем. Посилаючись на постанови Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 545/2248/17 та від 09.01.2020 у справі № 643/5521/19, від 23.03.2023 у справі № 759/20374/20, відповідач вказував на те, що сплачені суми коштів, які Банк зарахував на погашення нібито заборгованості за комісією, необхідно зарахувати на погашення основної суми боргу.
Таким чином, на думку апелянта, наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у задоволенні позову необхідно відмовити за його безпідставністю. 
4.Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надійшов.
При цьому 14.02.2026 позивач отримав ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 10.02.2026 про відкриття провадження у справі в якій, зокрема, йому роз`яснено право надати до суду відзив на апеляційну скаргу, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету 14.02.2026 о 7:00:12 (а. с. 101).
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
5.Щодо розгляду справи у судовому засіданні 06.04.2026
Апелянт ОСОБА_1 та його представник – адвокат Бершадський Сергій Миколайович в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09.03.2026 (а. с. 108-109), клопотань про відкладення не надіслали.
Позивач у справі АТ «ПУМБ» також був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету АТ «ПУМБ» 09.03.2026 (а.с. 110), представник позивача в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення не надіслав. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Крім того, згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
Відповідно до правової позиції, яку Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виклав у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини: 
29.01.2021 АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1001802640901, відповідно до якого Банк зобов`язався надати позичальнику споживчий кредит у розмірі 29940,00 грн, а той, своєю чергою, зобов`язався повернути отримані кошти частинами (рівними платежами), згідно з встановленим договором графіком з 17.02.2021 по 06.10.2024, сплачувати проценти за користування кредитом та щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% (895,21 грн), реальна процентна ставка за договором становить 77,2791% річних.
26.04.2021 АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 уклали договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001860101301, відповідно до якого Банк зобов`язався відкрити на ім`я ОСОБА_1 поточний рахунок та встановити на ньому кредитний ліміт, загальний розмір якого становить 50 000,00 грн, строк користування кредитом – 12 місяців з умовою автоматичної пролонгації договору, процентна ставка за кредитом - 47,88 % річних.
09.08.2021 АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1010176479 відповідно до якого Банк зобов`язався надати позичальнику споживчий кредит у розмірі 40000,00 грн, а той, своєю чергою, зобов`язався повернути отримані кошти частинами (рівними платежами) з 09.08.2021 по 09.08.2023, сплачувати проценти за користування кредитом та щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% (1196,00 грн), реальна процентна ставка за договором становить 76,915% річних.
7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не повною мірою відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.
8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Згідно зі ст. 526, ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ст. 1054 ЦК України).
Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
У справі, що переглядається в апеляційному порядку, позивач звернувся до суду з вимогою до відповідача про стягнення заборгованості за трьома окремими кредитними договорами, а саме: від 29.01.2021 № 1001802640901, від 26.04.2021 № 2001860101301, від 09.08.2021 № 1010176479, на загальну суму 154 916,26 грн. 
Суд першої інстанції, дослідивши надані АТ «ПУМБ» докази (договори, платіжні інструкції, та виписки з особових рахунків ОСОБА_1 , розрахунки заборгованостей), встановив факти укладення вказаних трьох кредитних договорів, на виконання яких Банк надав відповідачу кредити, але відповідач зобов`язання з повернення кредитів, сплати процентів та комісій не виконав. З огляду на встановлене, суд позов задовольнив у повному обсязі.
Відповідач не погодився з таким рішенням суду й оскаржив його з тих підстав, що, на його думку, позивач не довів доказами отримання відповідачем кредитних коштів. Крім того, як вважає апелянт, вимоги позивача про стягнення заборгованості за щомісячною комісією за обслуговування кредитної заборгованості є безпідставними враховуючи, що умовами кредитних договорів не визначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг, за які встановлена вищезазначена комісія. З цих підстав апелянт просив скасувати оскаржене ним рішення й постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
З огляду на встановлені ст. 367 ЦПК України межі розгляду справи судом апеляційної інстанції слід дійти висновку, що Кодексом встановлено обмеження щодо перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Крім того, Кодексом фактично встановлено пряму процесуальну заборону щодо розгляду апеляційним судом позовних вимог та підстав позову, які не були заявлені в суді першої інстанції. Отже, законодавець чітко окреслив межі апеляційного перегляду, дозволивши перегляд справи лише у межах тих доводів і вимог, якими обґрунтовано у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права. Водночас процесуальним законом передбачено виключення, за якого допускається вихід за межі доводів та вимог апеляційної скарги, у випадку якщо буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, беручи до уваги доводи апеляційної скарги, колегія судів апеляційного суду має перевірити правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності виконання Банком зобов`язань за укладеними з відповідачем кредитними договорами в частині надання кредитів, а також перевірити правильність застосування судом норм матеріального права до правовідносин сторін в частині комісії за обслуговування кредиту. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України).
Докази у справі мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, які встановлені ст. ст. 77 - 80 ЦПК України.
У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ч. 1 ст. 264 ЦПК України).
Щодо кредитного договору від 29.01.2021 № 1001802640901.
Суд першої інстанції встановив, що 29.01.2021 АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1001802640901 шляхом подання відповідачем заяви про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
За умовами вказаного договору Банк зобов`язався надати позичальнику кредит шляхом банківського переказу у розмірі 29 940,00 грн на споживчі цілі на 24 місяці (з 29.01.2021 по 29.01.2023) з умовою його повернення та сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% річних, а також комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99% (895,21 грн/місяць), реальна річна процентна ставка - 77,2791%. Повернення кредиту та сплата інших платежів має здійснюватися рівними частинами (ануїтет) щомісяця до 29 числа по 2142,84 грн.
В апеляційній скарзі відповідач не оскаржував правильність встановлення місцевим судом факту укладення цього договору про споживчий кредит.
За своєю природою кредитний договір є двосторонім, консенсуальним, відплатним. 
Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
За змістом ст. ст. 1049, 1054 ЦК України обов`язок позичальника полягає у поверненні отриманої позики/кредиту та внесення плати за користування ним та інших, передбачених договором платежів.
Таким чином, у позичальника виникає обов`язок повернути кредит в обумовлений сторонами строк не з моменту укладення кредитного договору, а з моменту, коли кредитодавець надав йому кредит.
Отже, у цій справі позивач, як кредитодавець, зобов`язаний довести, що він надав кредит позичальнику (відповідачу), особливо з огляду на те, що відповідач цю обставину не визнає. 
За умовами кредитного договору від 29.01.2021 № 1001802640901 Банк зобов`язався надати позичальнику кредит шляхом банківського переказу на суму 29940 грн.
На підтвердження виконання свого обов`язку з надання кредиту в обумовленому договором розмірі позивач надав до суду платіжку інструкцію від 29.01.2021 № TR.47119645.87849/8810 згідно з якою АТ «ПУМБ» здійснив переказ коштів в сумі 29920,00 грн одержувачу ОСОБА_1 , призначення платежу: надання кредитних коштів за договором № 1001802640901 від 29.01.2021.
Крім того, ця обставина підтверджується відомостями виписки по особовому рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_1 за період 29.01.2021 – 06.102024, яку позивач додав до позовної заяви.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.
Отже, належним та допустимим первинним доказом проведення операцій з коштами на рахунку, зокрема тих, які потягли виникнення заборгованості перед Банком, можуть являтися: виписки з особового рахунку клієнта банку, касові документи, документальні розпорядження розпорядника коштів про їх перерахування.
З огляду на це, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дав правильну оцінку належності, допустимості, достовірності та достовірності вказаних доказів, які надав позивач, обґрунтованого визнав доведеним факт виконання Банком своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 , які виникли на підставі кредитного договору від 29.01.2021 № 1001802640901. 
Відтак доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів факт виникнення у ОСОБА_1 зобов`язання перед Банком на підставі кредитного договору № 1001802640901 від 29.01.2021 є неспроможними, оскільки отримавши кредит він зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Доказів повного виконання своїх зобов`язань перед Банком відповідач до суду не надав. 
Стосовно умови вказаного договору про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% (895,21 грн/місяць), то колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного. 
Цей кредитний договір у значення п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» є договором про споживчий кредит так, як укладений фізичною особою-позичальником для забезпечення задоволення власних потреб.
Отже, спірні правовідносини регулюються, зокрема, нормами Закону України «Про споживче кредитування» (далі – Закон № 1734-VІІІ).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 1734-VІІІ, загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (абз. 2 ч. 2 ст. 8 Закону № 1734-VІІІ).
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит (ч. 1 ст. 11 Закону № 1734-VІІІ).
Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку плату, пов`язану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про споживчий кредит, що передбачає сплату споживачем будь-якої плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною (ч. 3 ст. 11 Закону № 1734-VІІІ).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом (ч. 5, 6 ст. 12 Закону № 1734-VІІІ).
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).
За висновком Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
У п. 31.29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 зазначено: «З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19, від 14.09.2022 у справі № 755/11636/21, від 25.01.2023 у справі № 752/4008/20, від 08.02.2023 у справі № 168/349/20, від 14.05.2024 у справі № 750/11580/21 тощо.
Відповідно до п. 5.7.3. Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженого Рішенням Правління АТ «ПУМБ» Протокол від 11.08.2020 № 818, комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в Заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості.
Отже,п. 5.7.3. Публічної пропозиції АТ «ПУМБ», яку позивач розглядає як частину кредитного договору, встановлено плату за надання вчинення дій на користь банку при поверненні кредиту, а також наданя споживачу (позичальнику) інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем, не конкретизовано перелік та періодичність надання консультаційних послуг.
Ухвалюючи оскаржене рішення у справі № 390/2830/24, Фортечний районний суд міста Кропивницького не надав належну оцінку кредитному договору в частині змісту умови про сплату позичальником комісії. 
Зокрема, суд не врахував, що умови заява ОСОБА_1 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування від 29.01.2021 № 1001802640901 не містять переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, та за які Банк стягує щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Водночас п. 5.7.3. Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» споживачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно – за повернення кредиту. Відтак умови кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% (895,21 грн/міс.) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12, ч. 3 ст. 16 Закону № 1734-VІІІ, що не означає недійсність інших умов цього договору.
Отже, рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за період 29.09.2022 – 21.12.2023 (див. розрахунок заборгованості за комісією, який додано до позовної заяви) в сумі 10742,52 грн постановлене з порушенням норм матеріального права, а відповідна вимога позивача задоволенню не підлягала.
Крім того, з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що у період 28.02.2021 – 29.01.2022 зі сплачених відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором коштів Банк зарахував на погашення заборгованості по комісії 10742,52 грн (895,21 х 12 = 10742,52), оскільки в розрахунку заборгованості вони вказані, як сплачені.
Беручи до уваги констатовану колегією суддів апеляційного суду нікчемність умов кредитного договору про комісію за обслуговування кредитної заборгованості, Банк не мав підстав для нарахування щомісячної комісії, а тому в цій частині загальна сума заборгованості підлягає зменшенню на суму безпідставно утриманої комісії – 10742,52 грн.
Схожий висновок щодо наслідків нікчемності умов кредитного про комісію та врахування сплаченої позичальником суми комісії під час розрахунку заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню за рішенням суду, викладено у постанові Верховний Суд від 14.05.2024 у справі № 750/11580/21.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитного договору від 29.01.2021 № 1001802640901, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 14733,20 грн та заборгованості за процентами в сумі 3,18 грн, зменшена на суму безпідставно утриманої Банком комісії в сумі 10742,52 грн, а саме:
14733,20 + 3,18 - 10742,52 = 3933,86 грн.
Щодо кредитного договору від 09.08.2021 № 1010176479.
Суд першої інстанції встановив, що 09.08.2021 АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1010176479 шляхом подання відповідачем заяви про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
За умовами вказаного договору Банк зобов`язався надати позичальнику кредит шляхом банківського переказу у розмірі 40000,00 грн на споживчі цілі на 24 місяці (з 09.08.2021 по 09.08.2023) з умовою його повернення та сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% річних, а також комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99% (1196,00 грн/місяць), реальна річна процентна ставка - 77,2791%. Повернення кредиту та сплата інших платежів має здійснюватися рівними частинами (ануїтет) щомісяця до 09 числа по 2862,84 грн, а в останній місяць - 2862,74 грн.
В апеляційній скарзі відповідач не оскаржував правильність встановлення місцевим судом факту укладення цього договору про споживчий кредит.
На підтвердження виконання свого обов`язку з надання кредиту в обумовленому договором розмірі позивач надав платіжку інструкцію від 09.08.2021 № TR.51301861.84132.8810 згідно з якою АТ «ПУМБ» здійснив переказ коштів в сумі 40 000,00 грн одержувачу ОСОБА_1 , призначення платежу: надання кредитних коштів за договором № 1010176479від 09.08.2021.
Крім того, ця обставина підтверджується відомостями виписки по особовому рахунку ОСОБА_3 НОМЕР_2 за період 09.08.2021 – 06.102024, яку позивач додав до позовної заяви.
Вище за текстом цієї постанови колегія суддів вже навела мотиви визнання належності, допустимості, достовірності та достатності платіжної інструкції та виписки по особовому рахунку позичальника, для доведення виконання Банком своїх договірних зобов`язань з надання кредиту. 
Відтак доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів факт виникнення у ОСОБА_1 зобов`язання перед Банком на підставі кредитного договору № 1010176479від 09.08.2021 є неспроможними, оскільки отримавши кредит він зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Стосовно умови вказаного договору про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99% (1196,00 грн/місяць), то цей кредитний договір у значення п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» також, як і попередній, є договором про споживчий кредит так, як укладений фізичною особою-позичальником для забезпечення задоволення власних потреб.
Ухвалюючи оскаржене рішення у справі № 390/2830/24, Фортечний районний суд міста Кропивницького не надав належну оцінку кредитному договору в частині змісту умови про сплату позичальником комісії. 
Зокрема, суд не врахував, що умови заява ОСОБА_1 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування від 09.08.2021 № 1010176479 не містять переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, та за які Банк стягує щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Водночас п. 5.7.3. Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» споживачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно – за повернення кредиту. Відтак умови кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% (1196,00 грн/міс.) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 12, ч. 3 ст. 16 Закону № 1734-VІІІ, що не означає недійсність інших умов цього договору.
Отже, рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за період 09.04.2022 – 29.06.2023 (див. розрахунок заборгованості за комісією, який додано до позовної заяви) в сумі 19933,20 грн постановлене з порушенням норм матеріального права, а відповідна вимога позивача задоволенню не підлягала.
Крім того, з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що у період 09.09.2021 – 09.02.2022 зі сплачених відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором коштів Банк зарахував на погашення заборгованості по комісії 7176,00 грн (1196 х 6 = 7174,00), оскільки в розрахунку заборгованості вони вказані, як сплачені.
Беручи до уваги констатовану колегією суддів апеляційного суду нікчемність умов кредитного договору про комісію за обслуговування кредитної заборгованості, Банк не мав підстав для нарахування щомісячної комісії, а тому в цій частині загальна сума заборгованості підлягає зменшенню на суму безпідставно утриманої комісії – 7176,00 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитного договору від 09.00.2021 № 1010176479, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 29852,92 грн та заборгованості за процентами в сумі 7,20 грн, зменшена на суму безпідставно утриманої Банком комісії в сумі 7176,00 грн, а саме:
29852,92 + 7,20 - 7176,00 = 22684,12 грн.
Щодо кредитного договору від 26.04.2021 № 2001860101301.
Суд першої інстанції встановив, що 26.04.2021 АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 уклали договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який по суті є змішаним договором, оскільки містить елементи договору банківського рахунку та договору кредиту. 
За умовами вказаного договору Банк зобов`язався: 1) відкрити на ім`я ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_3 та надати кредитну картку; 2) встановити на його поточний рахунок кредитний ліміт у сумі 30000,00 грн строком на 12 місяців, який щоразу продовжується на такий самий період а відсутності будь-якої зі сторін, з фіксованою процентною ставкою – 47,88% річних, розрахункова дата – 30 число місяця.
Згідно з довідкою Банку продовж дії договору кредитний ліміт неодноразово був змінений в бік збільшення і досягнув 50000,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідач не оскаржував правильність встановлення місцевим судом факту укладення цього договору про споживчий кредит.
На підтвердження виконання свого обов`язку з надання кредиту в обумовленому договором розмірі позивач надав виписки по особовому (поточному) рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_3  за період 26.04.2021 - 06.10.2024, яку позивач додав до позовної заяви.
З вказаної виписки вбачається, що відповідач активно користувався коштами у межах встановленого йому кредитного ліміту, здійснював погашення заборгованості, зокрема за процентами, проте повністю заборгованість не сплатив.
Вище за текстом цієї постанови колегія суддів вже навела мотиви визнання належності, допустимості, достовірності та достатності виписки по особовому рахунку позичальника для доведення виконання Банком своїх договірних зобов`язань з надання кредиту. 
Відтак доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів факт виникнення у ОСОБА_1 зобов`язання перед Банком на підставі договору від 26.04.2021 № 2001860101301 є неспроможними, оскільки отримавши кредит він зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Умов щодо комісії вказаний договір не містить.
Згідно з розрахунком заборгованості, який надав Банк, ОСОБА_4 має заборгованість за тілом кредиту в сумі 47988,13 грн та заборгованість за процентами в сумі 31655,91 грн, загалом 79 644,04 грн.
Відповідач не скористався правом надати до суду власний контррозрахунок простроченої ним заборгованості, а тому у справі не доведено існування іншого розміру заборгованості, ніж того, що вказав позивач та встановив суд першої інстанції. 
В апеляційній скарзі відповідач не висунув заперечень щодо розміру його заборгованості за цим договором.
9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).
Суд першої інстанції частково неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до помилковості висновків про стягнення заборгованості по комісії та визначення суми заборгованості загалом, в решті рішення суду є правильним, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а саме оскаржуване рішення належить скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким позов АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 задовольнити частково.
10.Про судові витрати
Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із тим, що суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення, він змінює розподіл судових витрат, понесених сторонами у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.
Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (а. с. 2).
Згідно з рішенням суду апеляційної інстанції позовні вимоги задоволено на 68,63 % (106 322,02 х 100 / 154 916,26 = 68,63 %).
Отже, сума компенсації судового збору, право на яку має позивач, становить 1 662,49 грн (2 422,40 / 100 х 68,63 % = 1 662,49).
Натомість відповідач за подання апеляційної скарга сплатив судовий збір у розмірі 3633,60 грн (а. с. 92).
З урахуванням встановленого в ч. 1 ст. 141 ЦПК України принципу розподілу судового збору, сума компенсації судового збору, право на яку має відповідач, становить 1 139,86 грн (3 633,60 / 100 х 31,37 % = 1 139,86).
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи, що на користь позивача стягненню підлягає більша сума судових витрат, тому суд зобов`язує відповідача сплатити різницю судового збору (1 662,49 – 1 139,86 = 522,63 грн).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник – адвокат Бершадський Сергій Миколайович, задовольнити частково.
Рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 03.12.2025 скасувати й ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (ЄДРПОУ: 14282829) заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 106 322,02 грн, а саме:
-за кредитним договором від 29.01.2021 № 1001802640901 в загальному розмірі 3 993,86 грн, яка складається із заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами;
-за договором від 26.04.2021 № 2001860101301 в загальному розмірі 79 644,04 грн, яка складається із заборгованості за кредитом та заборгованості процентами;
-за кредитним договором від 09.08.2021 № 1010176479 в загальному розмірі 22 684,12 грн, яка складається із заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (ЄДРПОУ: 14282829) компенсацію за сплачений судовий збір в сумі 522,63 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст цієї постанови складено 15.07.2026.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: Л. М. Дьомич

С. М. Єгорова