справа № 631/1147/26
провадження № 3/631/451/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2026 року селище Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Тетяна Михайлівна, розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 24 травня 2024 року органом 6351, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області від відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області для розгляду по суті надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 .
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 151853, складеного 13 серпня 2026 року інспектором ювенальної поліції СВГ відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції Федоренко Альбіною Володимирівною, убачається, що 10 серпня 2026 року о 16 годині 00 хвилин в селищі Нова Водолага, по вулиці Фортечна, на річці «Земснаряд», у громадському місці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у стані алкогольного сп`яніння (порушення координації рухів, різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова), чим своїм зовнішнім виглядом та поведінкою ображав людську гідність і громадську мораль, порушуючи громадській порядок.
Дії неповнолітнього ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 1 статті 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як поява в громадському місці у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.
У судове засідання неповнолітній ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином у відповідності до приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення, у тому числі шляхом направлення судової повістки в електронному вигляді на номер мобільного телефону, який вказаний у заяві на отримання електронних повісток від 13 серпня 2026 року. Згідно довідки про доставку SMS повідомлення на мобільний телефон ( НОМЕР_3 ), ОСОБА_1 отримував судову повістку завчасно, а саме 20 серпня 2026 року о 14 годині 25 хвилин. 
Про поважність причин своєї неявки ОСОБА_1 суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи чи пояснень по суті справи на адресу суду не надсилав.
З цього приводу слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Конвенції, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року (заява № 28249/95), в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Положеннями частини 2 статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 178, розглядаються протягом доби, при цьому частина 2 стаття 38 вищевказаного нормативно-правового акту визначає кінцевий строк притягнення до адміністративної відповідальності, який становить три місяці з дня вчинення правопорушення.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 обізнаний щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та про те, що вищевказаний матеріал перебуває на розгляді у Нововодолазькому районному суді Харківської області.
Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1 дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, строки розгляду якої, обмежено законодавством.
У даній справі суддя виходить з того, що у ОСОБА_1 було достатньо часу надати свої письмові пояснення або докази, та направити будь-які клопотання для розгляду у судовому засіданні, чого зроблено не було. Таким чином особою, яка притягається до адміністративної відповідальності на власний розсуд використано процесуальні права. Також ОСОБА_1 не повідомляв суд будь-яким способом про бажання брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
При цьому суддя зауважує, що безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення). 
З огляду на що, виходячи з вище зазначених правових норм та беручи до уваги те, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у її відсутність, адже (з огляду на викладене в сукупності) розгляд судом цієї справи за відсутності указаної сторони здійснюється на підставі загальних засад і відповідає конституційному принципу верховенства права. Це не призведе до обмежень прав і свобод людини і громадянина, а забезпечить оперативний і об`єктивний судовий контроль на виконання завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, визначених у статті 1 вказаного Кодексу. Тим більше, що положення статті 268 Кодексу України про адміністративні не містять імперативної заборони щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 178 Кодексу України про адміністративні за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Суддя, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.
Положення частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до приписів частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення).
Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Так, частиною 1 статті 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.
В даному випадку вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується сукупністю даних, що містяться в наступних належних та допустимих доказах, безпосередньо досліджених в судовому засіданні, а саме:
даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 151853, складеному 13 серпня 2026 року інспектором ювенальної поліції СВГ відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції Федоренко Альбіною Володимирівною, у якому зафіксовано, що 10 серпня 2026 року о 16 годині 00 хвилин в селищі Нова Водолага, по вулиці Фортечна, на річці «Земснаряд», у громадському місці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у стані алкогольного сп`яніння (порушення координації рухів, різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова), чим своїм зовнішнім виглядом та поведінкою ображав людську гідність і громадську мораль, порушуючи громадській порядок;
копіях письмових пояснень ОСОБА_2 від 12 серпня 2026 року, який повідомив, що 10 серпня 2026 року близько 18 години 00 хвилин він зустрівся з товаришем ОСОБА_3 на річці «Земснаряд» по вулиці Фортечній та пригостив його пивом, яке той випив в кількості одного літра, після чого сп`янів. Йому було відомо, що його товариш ОСОБА_4 є неповнолітнім та йому по законодавству заборонено вживати алкогольні напої, але він все одно його пригостив;
письмових пояснення ОСОБА_1 від 11 серпня 2026 року, який в присутності законного представника - матері ОСОБА_5 повідомив, що 10 серпня 2026 року близько 18 години 00 хвилин він зустрівся зі своїми друзями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та деякими ще, який він не знаю. Він та його приятелі на перебували на ставку, відпочивали. Через деякий час ОСОБА_7 пригостив його пивом, знаючи, що йому ще не виповнилось 18 років. Він випив близько одного літра пива, від чого сп`янів.
На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення повністю доведена.
Доказів на спростування даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення судді не надано.
Згідно з частиною 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 у відповідності до статтей 34 та 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення у судовому засіданні не встановлено. 
Обираючи вид адміністративного стягнення ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь його вини, вік, який є неповнолітнім, майновий стан та відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, й те, що правопорушник скоїв вищевказане правопорушення вперше.
Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 суд зазначає наступне.
Адміністративна відповідальність має подвійну мету - захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності.
Перша - репресивно-каральна («штрафна») - полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави правопорушнику, а по-друге, - засобом, який попереджає нові правопорушення.
Друга функція - запобіжно-виховна - тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.
Тобто, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, що і матиме місце в цій ситуації.
Згідно зі статтею 12 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неповнолітньою особою, що підтверджено паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , виданим 24 травня 2024 року органом 6351, та на момент вчинення адміністративного правопорушення (10 серпня 2026 року) досяг шістнадцятирічного віку.
Відповідно до статті 13 Кодексу України про адміністративні правопорушення до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24^-1 цього Кодексу.
У разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121 - 127, 130, 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173^-2, 173^-4, 174, 183^-1, 185, 190 - 195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24^-1 Кодексу.
Відповідно до статті 24^-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення адміністративних правопорушень до неповнолітніх у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років можуть бути застосовані такі заходи впливу: 
1) зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; 
2) попередження; 
3) догана або сувора догана; 
4) передача неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання.
Враховуючи встановлені обставини справи, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, його вік, суд вважає за доцільне застосувати відносно ОСОБА_1 захід впливу, що застосовуються до неповнолітніх та передбачений статтею 24^-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як попередження.
Заходи впливу, передбачені статтею 24^-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення не є адміністративними стягненнями в розумінні статті 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а є альтернативними заходами впливу, які можуть бути застосовані тоді, коли виховання неповнолітнього правопорушника є можливим без накладення адміністративного стягнення у загальному порядку.
Тому, при застосуванні до неповнолітнього правопорушника заходів впливу, передбачених статтею 24^-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стягнення судового збору не допускається.
Враховуючи те, що до неповнолітнього ОСОБА_1 застосовано захід впливу - попередження, яке не є адміністративним стягненням, суд дійшов висновку, що з неповнолітнього ОСОБА_1 не підлягає стягненню сума судового збору.
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 9 - 13, 23, 24^-1, 33 - 35, частиною 2 статті 38, частиною 1 статті 178, статтями 245, 246, 249 - 252, частиною 1 статті 255, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 280, 283 - 285, частиною 2 статті 287, статтями 294, 298, частинами 1 і 2 статті 299 та частиною 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заходи впливу, передбачені статтею 24^-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у вигляді попередження.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя          Т. М. Трояновська