Провадження № 1-кп/742/640/26 
Єдиний унікальний № 742/4279/26 

ВИРОК
іменем України
21 серпня 2026 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді  ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань  ОСОБА_2 , прокурора  ОСОБА_3 , обвинуваченого   ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Прилуки Чернігівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026270330000502 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Подище Прилуцького району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, особу з ІІІ групою інвалідності, учасника бойових дій, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України,
У С Т А Н О В И В:

Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.11.2025 у справі N?742/5704/25 (провадження N?3/742/1617/25), яка набрала законної сили 09.12.2025, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУПАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п?ять) років.
Також постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.06.2026 у справі №742/2047/26 (провадження №3/742/501/26), яка набрала законної сили 15.06.2026, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУПАП. Указаною постановою адміністративні провадження N? 3/742/501/26 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та N? 3/742/502/26 за ч. 5 ст.126 КУпАП об?єднано в одне провадження, якому присвоєно N? 3/742/501/26. На підставі ст. 36 КУпАП до ОСОБА_4 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п?ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Вище зазначена постанова суду ОСОБА_4 не оскаржувалась, він був ознайомлений з їх змістом та вони набрали законної сили.
Не зважаючи на це, ОСОБА_4 , будучи належним чином ознайомленим із зазначеними постановами суду, знаючи про позбавлення його права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість виконати судові рішення, які набрали законної сили, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов?язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об?єднаннями на всій території України, умисно не виконав зазначені судові рішення.
Так, 16.07.2026 о 18 год. 42 хв. інспектором відділу реагування патрульної поліції Прилуцького районного відділу поліції Головного управління поліції у Чернігівські області ОСОБА_5 , поліцейським відділу реагування патрульної поліції Прилуцького районного відділу поліції Головного управління поліції у Чернігівській ОСОБА_6 та інспектором відділу реагування патрульної поліції Прилуцького районного відділу поліції Головного управління поліції уЧернігівській області ОСОБА_7 , по вулиціЄвропейській, поблизу будинку N? 96 у м. Прилуки, Чернігівської області зупинено транспортний засіб марки «Peugeot», модель «407», д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 за порушення правил дорожнього руху.
Під час перевірки документів та спілкування з ОСОБА_4 за допомогою планшетного пристрою працівниками поліції встановлено, що відповідно до постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у справі N?742/5704/25 (номер провадження 3/742/1617/25) ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п?ять) років.
Крім цього, в ході розмови ОСОБА_4 повідомив працівникам поліції, про те, що йому відомо, що він на підставі вищевказаних постанов судупозбавлений права керування транспортними засобами.
ОСОБА_4 діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вищевказаних постанов суду, що набрали законної сили та будучи ознайомленим з їх змістом, з метою невиконання зазначених постанов судущодо його позбавлення права керування транспортними засобами, маючиреальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет органів правосуддяУкраїни, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статуссуддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов?язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними іюридичними особами та їх об?єднання на всій території України, 16.07.2026 року об 18 годині 47 хвилин в м. Прилуки по вул. Європейській керувавтранспортним засобом марки «Peugeot», модель «407», д.н.з НОМЕР_2 ,будучи позбавленим, на підставі вищевказаної постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.11.2025, права керування транспортними засобами, тобто умисно не виконував вищезазначені постанови суду, що набрали законної сили.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, фактичних обставин кримінального провадження не оспорює, детально давши у суді показання по факту кримінального правопорушення. Щиро кається у скоєному, шкодує про вчинене та просить суд суворо не карати.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують обвинуваченого. Зміст цих обставин вірно розуміється обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження, сумнівів стосовно добровільності їх позиції у суду немає та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не добуто.
Сукупністю добутих у судовому засіданні доказів, суд знаходить винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинених кримінальних правопорушеннях повністю доказаною, і його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 382 КК України, як умиснене виконання постанови суду, що набрало законної сили.
Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно зі статтями50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, і при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України: є за ч.1 ст. 382 КК України нетяжким злочином, вчинив його умисно, особу винного та його позицію до вчиненого, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, особу з ІІІ групою інвалідності, учасника бойових дій, який за місцем проживання характеризується посередньо, згідно довідки КНП «Чернігівська обласна неврологічна лікарня» від 28.07.2026 за №345, на обліку не перебуває і за медичною допомогою не звертався, згідно довідки КНП «Прилуцька центральна районна лікарня» за №161 від 28.07.2026, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, раніше не судимого, наявність обставин, що пом`якшують його покарання, та відсутності обставин, що обтяжують таке, і вважає за можливе призначити йому покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень за ч.1 ст.382 КК України у виді штрафу у межах санкцій даної статті.
Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про розстрочення сплати штрафу, мотивуючи великим розміром штрафу та фінансовою неможливістю одразу оплатити всю суму. Вказав, що його пенсія по інвалідності у зв`язку з бойовим пораненням є його єдиним джерелом доходу, при тому, що має на утриманні малолітню дитину. 
Частиною 4 ст.53 КК України передбачено, що з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.
Суд, вважає за можливе розстрочити обвинуваченому суму штрафу в розмірі 17 000 грн. на 6 місяців.
Долю речових доказів по кримінальному провадженню необхідно вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні, відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 в ході досудового розслідування та в ході судового розгляду, не обирався.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.349,370-371,374КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. в користь держави.
На підставі ч.4 ст.53 КПК України розстрочити ОСОБА_4 виплату суми штрафу рівними частинами на 6 (шість) місяців по 2833 грн. 34 коп. до 30 числа кожного місяця. Обчислювати цей строк починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому вирок набере законної сили.
Попередити ОСОБА_4 , що у відповідності до положень ч.5 ст.26 КВК України, що у разі не сплати засудженим чергового платежу під час призначення штрафу з розстрочкою виплати у строк виплати чергового платежу уповноважений орган з питань пробації через один місяць після закінчення строку сплати штрафу або чергового платежу звертається до суду із заявою про видачу виконавчого листа. Виконавчий лист, виданий судом, надсилається уповноваженим органом з питань пробації до органу державної виконавчої служби для стягнення штрафу в порядку, визначеному законом.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу, не обирати.
Речові докази по кримінальному провадженню після набрання вироком законної сили:
- карту пам`яті microSD марки «Mibrand» об`ємом 16 GB, Class 10, UHS-I, чорного кольору, разом із SD-адаптером марки «Mibrand», на яку відкопійовано фотознімки місця події- залишити в матеріалах кримінального провадження;
- нагрудну боді камеру G21F3171 -залишити в користуванні працівників Прилуцького РВП.
Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня проголошення данного вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_8