Справа № 357/2407/26
Провадження № 2/357/3685/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
( ЗАОЧНЕ )

28 липня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Бебешко М. М. ,
при секретарі – Примак А. М.,
За участі: 
представника позивача Шевчука Ю.І., 
третьої особи ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в місті Біла Церква за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: 1) Білоцерківська міська рада Київської області; 2) ОСОБА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

17 лютого 2026 року до суду надійшов даний позов, згідно з яким позивачі просять суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що 12 жовтня 20284 року на підставі ордеру позивачі та відповідачка вселилися в 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка змінила назву на бульвар ОСОБА_4 . Дана квартира не приватизована та відноситься до державного житлового фонду. З літа 2015 року відповідачка не проживає у даній квартирі, не зберігає там своїх речей, не платить комунальні послуги, що позбавляє позивачів права отримати субсидію та оформити приватизацію даної квартири.
30 березня 2026 року до суду надійшла відповідь щодо реєстрації місця проживання відповідача.
Ухвалою суду від 31 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 29 квітня 2026 року.
14 квітня 2026 року на адресу суду надійшло клопотання від представника Білоцерківської міської ради про розгляд справи за їх відсутності, за наявними у матеріалах справи доказами.
Через неявку відповідача у підготовче засідання, призначене на 29 квітня 2026 року, судом відкладено та повторно призначено на 28 травня 2026 року.
В підготовче засідання 28 травня 2026 року учасники справи не з`явилися. Про день, час та місце проведення останнього повідомлялися судом своєчасно та належним чином.
Ухвалою суду від 28 травня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 червня 2026 року.
23 червня 2026 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи, призначеного на 29 червня 2026 року, через перебування останнього у відрядженні.
Судовий розгляд у справі відкладено на 28 липня 2026 року.
В судовому засіданні 28 липня 2026 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 показав суду, що у 1973 році він отримав квартиру від ДСК. У квартиру вселився він, його дружина ОСОБА_5 та її донька від першого шлюбу ОСОБА_6 . З 2015 року ОСОБА_7 не проживає у даній квартирі і місце її проживання ні йому ні його дружині невідоме. Всі речі ОСОБА_6 забрала з квартири ще до 2015 року. За комунальні послуги за квартиру сплачує грошові кошти винятково він. ОСОБА_7 ніколи не сплачувала кошти за комунальні послуги і ніколи не допомагала робити ремонт у даній квартирі. З даним позовом звернулася до суду його дружина, так як вони мають бажання приватизувати вказану квартиру.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 показав суду, що він є сусідом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , так як він проживає на 3 поверсі, а останні проживають над ним на 4 поверсі житлового будинку по АДРЕСА_2 . В даній квартирі він проживає на протязі 15 років, інколи бував у квартирі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , разом вони ремонтували труби та робили ремонт. Про доньку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 йому нічого не відомо, віг жодного разу її не бачив.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце проведення останнього повідомлялася судом своєчасно за місцем своєї реєстрації.
За таких обставин суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляду справі за наявними у ній доказами, та постановляє ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:
12 жовтня 1984 року виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області видано ордер на право вселення ОСОБА_1 та членів його сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1 .
Вказані особи станом на 05 лютого 2026 року зареєстровані в квартирі АДРЕСА_3 .
Державна реєстрація права власності на вказану квартиру не проводилася.
Актом проживання ОСББ «Олександрійський 125» від 09 лютого 2026 року зазначено, що у квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
При вирішенні справи суд виходить з наступного:
За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Питання користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду визначено Главою 2 Розділу III ЖК України.
Стаття 71 ЖК України (яка розміщена у Главі 2 Розділу III ЖК України) встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.
Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17, від 21 липня 2023 року у справі № 591/1278/22.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Стаття 8 Конвенції гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача або членів його сім`ї (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).
Пункт 2 статті 8 Конвенції визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.
Суд зауважує, що зміст «трискладового тесту» для оцінки відповідності втручання у право особи європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання (згідно із законом); 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою, тобто необхідність в демократичному суспільстві.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.
Ураховуючи, що згідно акту ОСББ «Олександрійський 125» від 09 лютого 2026 року засвідчено факт проживання у квартирі АДРЕСА_1 лише ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а допитаний в якості свідка ОСОБА_10 дав суду покази з приводу того, що на протязі 15 років він проживає по сусідству з позивачкою та йому не відомо про наявність у неї доньки, а позивачка проживає виключно зі своїм чоловіком, з урахуванням позиції позивачки та третьої особи ОСОБА_1 щодо необхідності приватизувати квартиру за вказаною адресою, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити.
Представник третьої особи – Білоцерківської міської ради у поданому до суду клопотанні просив суд розглядати справу за наявними у ній доказами, чим фактично не висловив заперечень проти задоволення позовних вимог. 
Судові витрати у справі по оплаті судового збору згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідачку.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд,- 

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: 1) Білоцерківська міська рада Київської області; 2) ОСОБА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням – задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Судові витрати у справі по оплаті судового збору в сумі 1331,20 грн стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 . РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 . РНОКПП: НОМЕР_2 .
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 . РНОКПП: НОМЕР_3 .
Білоцерківська міська рада Київської області, місце знаходження: 09117. Київська область, Білоцерківський район, місто Біла Церква, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 15. Код ЄДРПОУ: 26376300. 
Суддя | М. М. Бебешко