Справа № 753/11904/24
Провадження №2/485/16/26

РІШЕННЯ
іменем України

26 серпня 2026 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді Бодрової О.П.,
за участю секретаря судового засідання Літвінової Д.Ю.,
учасників справи: представника позивача Загорулька Є.А. (в режимі відеоконференції), відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції), 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, 
установив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
У червні 2024 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страхової виплати у розмірі 102063,56 грн, понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. 
Позов мотивовано тим, що 01.08.2022 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія» «Уніка» (далі – ПрАТ «СК «Уніка») було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 . 07.04.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Опель» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який є винуватцем ДТП згідно постанови суду. На підставі заяви потерпілої, позивачем складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування у розмірі 259463,56 грн. На момент ДТП цивільна-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Ліміт відповідальності страховика становить 160 000,00 грн, франшиза 2600,00 грн. ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виконало своє зобов`язання перед позивачем у розмірі 157400 грн, а саме сплатила суму без франшизи. Отже, внаслідок недостатності страхової виплати позивач порушує питання про стягнення з відповідача 102 063,56 грн різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що позов не визнають, просять у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що загальна вартість ремонту автомобіля «Мерседес» становить 259 463,56 грн, з яких 43 243,93 грн ПДВ. Доказів того, що АД «Мерседес-Бенц СП» є платником податків матеріали справи не містять. В платіжній інструкції №086383 від 28.04.2023 підтверджено перерахування коштів на СТО, де зазначено без ПДВ. Вважає, що страховик безпідставно сплатив 43 243,93 грн. Зазначає, що рахунок від 27.04.2023 не є належним та допустимим доказом. Позивачем не доведено правильність розрахунку страхового відшкодування. Внесення до вартості ремонту запчастин, які не стосуються ДТП, не є підставою для відшкодування таких витрат відповідачем. Рахунок-фактура не підписаний жодною стороною.
У письмових поясненнях від 30.06.2025 представник позивача Білий В.С. зазначає, що сума виплати була проведена на рахунок СТО, як є ремонтним підприємством та платником податку. Отже, позивач підтвердив розмір і оплату страхового відшкодування для проведеного ремонту автомобіля на станцію технічного обслуговування з урахуванням ПДВ. Страхова виплати відповідно до вимог Закону не може містити у платіжному документі податок на додану вартість. Страхове відшкодування перераховано на СТО, яке є платником ПДВ, отже позивачем доведено перерахування страхового відшкодування платнику ПДВ. Акти виконаних робіт підтверджують фактичне здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу. 
У додаткових письмових поясненнях від 06.07.2026 ОСОБА_2 від 06.07.2026 зазначає, що відповідно до висновку судової експертизи розмір матеріального збитку становить 200 826,97 грн без ПДВ. Вартість капоту – 29 688,70 грн. Доказів того, що СТО є платником податку суду не надано. Позивач отримав право на отримання пошкоджених запчастин. Тому і відшкодування повинно бути за мінусом вартості капоту. 
У додаткових поясненнях від 06.07.2026 та 17.08.2026 представник позивача зазначає, у висновку судової експертизи не враховано місце ремонту автомобіля – м.Київ, також ціна на фарбу зазначено станом на 2021 рік, а не 2023. Звертає увагу суду не те, що СТО є платником податку. Позивач не є власником деталей, не отримувала запчастини з пошкодженого автомобіля. Таке право наявне у ТДВ «СК «Альфа-Гарант».
Інші процесуальні дії у справі
17 червня 2024року позивач звернувся до Дарницького районного суду м.Києва з позовною заявою. 
Суддя Дарницького районного суду м.Києва своєю ухвалою від 28 червня 2024 року матеріали вказаної цивільної справи передав на розгляд до Центрального районного суду м.Миколаєва за підсудністю.
Суддя Центрального районного суду м.Миколаєва своєю ухвалою від 19 серпня 2024 року ухвалила матеріали справи передати до Подільського районного суду м.Києва.
Суддя Подільського районного суду м.Києва своєю ухвалою прийняла до розгляду позовну заяву, постановила здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Подільський районний суд м.Києва своїм заочним рішенням від 18 листопада 2024 року ухвалив позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо–транспортної пригоди, задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 102063 (сто дві тисячі шістдесят три) грн 56 коп., стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.
Подільський районний суд м.Києва своїм додатковим рішенням від 29 листопада 2024 року ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн.
Подільський районний суд м.Києва своєю ухвалою від 09 червня 2025 року скасував заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 листопада 2024 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Подільський районний суд м.Києва своєю ухвалою від 02 липня 2025 року задовольнив клопотання відповідача ОСОБА_1 про передачу справи за підсудністю, матеріали позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди постановив направити за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Снігурівського районного суду Миколаївської області.
06 серпня 2025 року вказана справа надійшла до Снігурівського районного суду Миколаївської області.
Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області своєю ухвалою від 07 серпня 2025 року прийняла до розгляду позовну заяву та відкрила провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 06 березня 2026 року призначив у справі судову авто-товарознавчу експертизу, провадження у справі зупинив. 
18 травня 2026 року провадження у справі поновлено. 
Позиції учасників справи
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити з підстав наведених у позові, а також врахувати подані заперечення на відзив та інші письмові пояснення. 
Відповідач та його представник у судовому засіданні просили суд у задоволенні позову відмовити, врахувати доводи наведені у відзиві та письмових поясненнях. 
Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Заслухавши представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Суд встановив, що 01 серпня 2022 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №030355/4615/0000076. 
Так, предметом договору є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Мercedes-Benz GLE 400», д.н.з. НОМЕР_1 . 
Відповідно до умов договору позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.
З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу слідує, що ОСОБА_4 є власником автомобіля «Мercedes-Benz GLE 400», д.н.з. НОМЕР_1 .
07 квітня 2023 року о 14 год 25 хв за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Хрещатинська, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Opel Zafira», д.н.з. НОМЕР_2 , при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю марки «Мercedes-Benz GLE 400», д.н.з. НОМЕР_1 , що рухався по тій смузі, в яку він мав намір перестроїтись та скоїв з ним зіткнення. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 10.3 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення. 
Отже, обставина наявності вини відповідача у заподіянні матеріальних збитків власнику автомобіля «Мercedes-Benz GLE 400», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.
Так, після настання страхового випадку, 10 квітня 2023 року ОСОБА_4 звернулася до позивача з заявою №9641719463 про настання події, що має ознаки страхового випадку на виплату страхового відшкодування. На підставі наданих документів, позивачем було складено страховий акт №9641719463 від 27 квітня 2023 року.
Згідно ремонтної калькуляції №9641719463 від 27.04.2023 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Мercedes-Benz GLE 400», д.н.з. НОМЕР_1 складеної на підставі протоколу огляду транспортного засобу від 10.04.2023, складає без ПДВ 219 999,16 грн, з ПДВ 263998,99 грн.
Відповідно до страхового акту №9641719463 від 27.04.2023, вартість відновлювального ремонту, визначеного на підставі рахунка СТО складає 259 463,56 грн. 
28.04.2023 ПрАТ «СК «Уніка» сплатило Спільному підприємству у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім Україна Мерседес Бенц» 259 463,56 грн, зазначено без ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією №086383. 
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Опель (д.н.з. НОМЕР_2 ), була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно полісу ЕР №211761303. Ліміт відповідальності страховика становить – 160 000,00 грн, франшиза – 2600 грн. ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виконала своє зобов`язання перед ПрАТ «СК «УНІКА» у розмірі 157 400,00 грн, що дорівнює ліміту відповідальності страховика за полісом за вирахуванням франшизи.
Отже, залишок страхового відшкодування становить 102 063,56 грн, який позивач просить стягнути з відповідача.
За клопотанням відповідача судом призначалась судова автотоварознавча експертиза. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №023/2026 від 11 травня 2026 року розмір матеріального збитку з ПДВ завданий власнику транспортного засобу Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка мала місце 07.04.2023 станом на дату ДТП складає 240 992,36 грн. Розмір матеріального збитку без ПДВ завданий власнику транспортного засобу Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка мала місце 07.04.2023 станом на дату ДТП складає 200826,97 грн. З усього переліку деталей, що підлягають до заміни можливо реалізувати на ринку пошкоджених автозапчастин лише капот. Його ринкова вартість може бути визначена як середнє арифметичне з усіх знайдених оголошень про продаж за мінусом скидки на торги – 7 % - 29 688,70 грн. 
Норми права, що застосовуються судом
Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України
(далі – ЦК України), шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до статті 1192 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема й страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»).
Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої зазначеної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).
Позивачем на підтвердження вартості виконаних робіт на СТО надано суду рахунок, платіжне доручення та акт виконаних робіт. Зазначена сума становить 259 463,56 грн. 
Відповідач не погоджуючись з зазначеною вартістю, заявив клопотання про призначення експертизи. Судом була призначена експертиза. Відповідно до висновку вартість з ПДВ становить 240 992,36 грн. Експертиза проведена на підставі наявних матеріалів справи, без огляду транспортного засобу. Автомобіль відремонтований на СТО у м.Києві в 2023 році. Експертом при складені даного висновку не враховано місце ремонту транспортного засобу. 
Верховний Суд в постанові від 20 березня 2018 року в справі № 911/482/17 виклав правову позицію, відповідно до якої, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Отже, наявність рахунку на оплату, якою проводилися ремонтно-відновлювальні роботи забезпеченого транспортного засобу, платіжні доручення, а також акт виконаних робіт вважаються достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, з урахуванням того, що автомобіль було відремонтовано ще у 2023 році, експертиза проведена без огляду автомобіля, у висновку експерта не враховано місце ремонту транспортного засобу, суд враховуючи положення ст.89 ЦПК визначаючи вартість страхового відшкодування, а саме ремонту транспортного засобу бере до уваги первинні письмові докази, а саме рахунок, платіжне доручення та акт виконаних робіт. 
У судовому засіданні та у письмових запереченнях представник відповідача зазначав, що СТО є не платником ПДВ, тому сума відшкодування повинна бути без ПДВ. 
Верховний Суд у своїй постанові від 19 вересня 2018 року у справі №523/5890/15-2 виклав таку позицію: всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають.
З рахунку № НОМЕР_3 вбачається, що Спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім Україна Мерседес Бенц» зазначає, свій розрахунковий рахунок, індивідуальний податковий номер, номер свідоцтва реєстрації платника податку. 
Отже, СТО Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім Україна Мерседес Бенц» є платником ПДВ, а тому сума відшкодування підлягає стягненню з ПДВ.
Безпідставними є твердження представника відповідача щодо не включення в суму відшкодування вартості капоту, оскільки позивач не є власником цієї деталі та не отримував її після ремонту від СТО. 
Отже, враховуючи, що позивач, який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків повністю, тому з відповідача як винної в дорожньо-транспортній пригоді особи підлягають стягненню збитки в розмірі 102 063,56 грн, як різниця між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування, сплаченою страховиком відповідача в межах ліміту відповідальності за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Таким чином, позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
Щодо судових витрат 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує таке.
За правилами частини 1, пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем при подачі позову сплачено 3028,00 грн. З уруханням того, що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у частині 3 статті 141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Зазначив, що АБ «Білий» надано послуги ФОП ОСОБА_5 , а не ПрАТ «СК «Уніка», а тому витрати на професійну допомогу не можуть бути стягнуті.  
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 цього Закону).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України (п.128).
Два підходи до порядку обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), передбачені статтею 30 Закону про адвокатуру, відрізняються у наступному – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки – підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку (п.п. 129-133).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 та інше.
На підтвердження понесення таких витрат суду надано: копію договору доручення № 1 ВНМ на правові (юридичні-консультативні) послуги, укладеного 01 листопада 2023 року між ФОП ОСОБА_5 та ПрАТ «СК «УНІКА» /т.1 а.с.33-34/; копію додаткової угоди № 1 від 01 листопада 2023 року, укладеної 01 листопада 2023 року між ФОП ОСОБА_5 та ПрАТ «СК «УНІКА» /а.с. 35/; копію договору про надання правової допомоги № 2/23ю від 02 листопада 2023 року, укладеного АО «Білий» та ФОП ОСОБА_5 /а.с. 36/; копію додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 2/23ю від 02 листопада 2023 року /т.1 а.с.37-39/; копію довіреності № 783/4; копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серії ХС № 000229 від 14 серпня 2019 року /т.1 а.с.42/.
Відповідно до пункту 5 додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 2/23ю від 02 листопада 2023 року, факт та обсяг надання правової допомоги Клієнту фіксується актом, підписаним обома сторонами. Проект акту складається АБ «Адвокатське Бюро Білий» та направляється Клієнтові для підписання у двох примірниках. У разі відмови Клієнта від підписання акта, або неповернення підписаного примірнику акту АБ «Адвокатське Бюро «Білий» у розумний термін про це вказується в акті. У цьому випадку акт підписується АБ «Адвокатське Бюро «Білий» в особі керуючого бюро адвоката Білого В.С. одноособово і має таку ж юридичну силу, як і акт за підписами обох сторін.
Згідно з актом (звітом) прийому-передачі наданих послуг № 1/25389 до договору про надання правової допомоги № 2/23ю від 01 листопада 2023 року, підписаного керуючим АБ «Білий» та ФОП ОСОБА_5 , бюро згідно з договором були надані клієнту наступні послуги по страховій справі № 33805 (страховий акт № 9641719463) за позовом ПрАТ «СК «Уніка» до ОСОБА_1 , а саме: здійснено повний збір та аналіз усіх документів у справі; досліджено та оцінено матеріали справи на предмет належності, допустимості, достовірності цих документів як доказів у судовому провадженні; досліджено та оцінено самостійно отримані Бюро документи на предмет належності, допустимості, достовірності цих документів як доказів у судовому провадженні, обрано спосіб захисту прав та інтересів клієнта; складено та подано відповідний позов до суду. За пунктом 2 акту вартість послуг бюро відповідно до пункту 2 додатку № 1 до договору складає 8 000, 00 грн без ПДВ /т.1 а.с.40/.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 також зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим про що, зокрема, зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України».
Також Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої увалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами третьою-п`ятою ст. 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно сказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 11 листопада 2021 року у справі № 873/137/21).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.
Відповідачем не вказувалось на невідповідність заявленої позивачем до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу у суді, критерію реальності адвокатських витрат, неспівмірність понесених позивачем витрат на адвокатські послуги складності справи чи обсягу виконаної адвокатом роботи, а відтак і, на необхідність зменшення їх розміру.
Перевіривши матеріалами справи, встановивши обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), врахувавши складність справи, суд з врахуванням відсутності заперечень сторони відповідача щодо неспівмірності та положень частини першої ст. 141 ЦПК України, вважає обґрунтованим розмір витрат на професійну правову допомогу – 8000,00 грн. 
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 11 028,00 грн, з яких 3028,00 грн витрат зі сплати судового збору та 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. 4, 13, 81, 89, 137, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд
ухвалив:
ПозовПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Уніка» різницю між фактичним розміром шкоди і страхової виплати у розмірі 102 063,56 (сто дві тисячі шістдесят три гривні п`ятдесят шість копійок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «Уніка» понесені судові витрати у розмірі 11028,00 (одинадцять тисяч двадцять вісім) гривень, які складаються з судового збору в розмірі 3028,00 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 гривень. 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» «Уніка», ЄДРПОУ 20033533, адреса: м.Київ, вул.Олени Теліги, 6В, корпус 4.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 28.08.2026. 

Суддя    О.П.Бодрова