Справа № 211/898/24
Провадження № 2/211/140/26

Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

20 липня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді – Юзефовича І.О.,
за участю секретаря судового засідання – Андрійченко А.Ю.,
представника позивача - Бібленко Ю.Г.,
представника відповідача – Мартинової Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 4127867 від 09.05.2021 в розмірі 32985,47 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором.
Ухвалою суду від 27 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 14 травня 2024 року розгляд справи ухвалено проводити в заочному порядку.
Заочним рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14.05.2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ЄДРПОУ 44276926, юридична адреса: м.Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4127867 від 09.05.2021 в розмірі 32 985 (тридцять дві тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 47 коп., судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 коп. та в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 13 000 (тринадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року прийнята до провадження заява адвоката Мартинової Наталії Юріївни, яка діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою суду від 25 грудня 2024 року заяву адвоката Мартинової Наталії Юріївни, яка діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту скасовано, справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
06.01.2025 року до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» скерований до суду відзив представника відповідача Мартинової Н.Ю., згідно якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Вказує, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримала кредитні кошти, в подальшому порушила обов`язок із повернення тобто не виконувала або неналежним чином виконувала умови договору про надання споживчого кредиту № 4127867 від 09.05.2021 року. Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які первинні бухгалтерські документи на підтвердження того, що відповідач отримувала кошти в розмірі 10000 грн. за договором споживчого кредиту. На підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу кредитних коштів відповідачу, позивачем надано лист ТОВ Фінансова компанія "Контрактовий дім" № 3890 від 19.12.2023 року, проте вказаний доказ є неналежним та не допустимим, оскільки в листі відсутній номер карткового рахунку відповідача, дата і час прийняття до виконання платіжної інструкції. На підставі вищевикладеного, просить відмовити у задоволенні позову та стягнути судові витрати пов`язані із розглядом справи, що складаються з судового збору за подачу заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 605,60 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн. 
13.01.2025 року до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» скерована до суду відповідь на відзив представника позивача ОСОБА_2 , згідно якої представник позивача вказує, що 09.05.2021 року при укладанні договору ОСОБА_1 було свідомо вчинено сукупність дій, спрямованих на укладання договору споживчого кредиту, а саме вона самостійно для себе визначила необхідний обсяг часу для ознайомлення з умовами договору, після чого проявила намір вступити з ТОВ "Авентус Україна" в договірні відносини на умовах визначених правилами, після узгодження розміру кредиту грошової одиниці в якій надано кредит, строк та умови кредитування та інших істотних умов договору, договір споживчого кредитування було підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Враховуючи, що ТОВ "Авентус Україна" не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ "ФК "Контрактовий Дім" на підставі укладеного між сторонами договору. Дана обставина підтверджується листом ТОВ "ФК "Контрактовий Дім" відповідно до якого 09.05.2021 року о 12.11 було перераховано грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. на карту № НОМЕР_2 , номер транзакції – НОМЕР_3 . Перерахування коштів здійснювалося на рахунок, зазначений позичальником у п. 2.1 кредитного договору. Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України "Про банки та банківську діяльність", а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії". Представник позивача звертає увагу суду, що відповідач частково погашав заборгованість, що підтверджує факт укладання договору та погодження з умовами кредитування. Просить суд звернути увагу що спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору, отже стягнення витрат на правничу допомогу не може вважтися розумним та справедливим. Вважає розмір витрат на професійну правничу допомогу явно завищеним та необґрунтованим та таким, що не підтверджується належними доказами.
27.06.2025 року до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» скеровані до суду письмові пояснення представника позивача ОСОБА_2 , зміст яких аналогічний змісту відповіді на відзив.
У судовому засіданні представник позивача Бібленко Ю.Г. позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача Мартинова Н.Ю. заперечувала проти позову, просила відмовити в позові з підстав викладених у відзиві. 
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України. 
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.
За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
В судовому засіданні встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 09 травня 2021 року було укладено договір про надання споживчого кредиту №4127867 та отримання кредиту у розмірі 10 000 гривень на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору про надання споживчого кредиту № 4127867 від 09.05.2021, що акцептована відповідачем 09.05.2021, шляхом підписання електронним підписом.
Договір про надання споживчого кредиту №4127867 був підписаний 09.05.2021 року електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором А800018.
Відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту, відповідач отримала кредит у сумі 10 000 грн., строк кредиту становить - 30 днів з моменту отримання кредиту, з стандартною процентною ставкою 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору, якщо не виконані умови застосування зниженої процентної ставки, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація відповідно до п. 4.3 договору. Відповідно до п 4.3.1 сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку , але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до п.п.4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (а.с. 5-9).
09.05.2021 року о 12.11 відповідач отримала на платіжну картку № НОМЕР_2 кредитні кошти в сумі 10000,00 грн. (а.с. 12зв).
Положеннями частини 1 статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із частиною 3 статті 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону №675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положення статті 12 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Судом встановлено, що кредитний договір №4127867 від 09 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач через особистий кабінет на вебсайті ТОВ «Авентус Україна» подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе та підтвердила умови отримання кредиту, після чого ТОВ «Авентус Україна» надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використала для підтвердження підписання договору споживчого кредиту.
Суд вважає, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений, цей правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 21.11.2021 у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі статтею 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
24 січня 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») укладено договір факторингу № 24-01/2022, у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту №4127867 від 09.05.2021 (а.с. 24-26 - копія договору).
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») укладено договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступає ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за плату належні йому права грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту №4127867 (а.с. 30-32 - копія договору з додатком).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 4127867 від 09.05.2021 (а.с. 35).
Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №4127867 від 09.05.2021 в розмірі 32 985,47 грн., яка складається з наступного: 10 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 22 800 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 25,47 грн. - нараховані 3% річних; 160,00 грн. - інфляційні втрати (а.с. 21-22 - розрахунок).
Представник відповідача адвокат Мартинова Н.Ю., як на підставу для відмови у задоволенні позову посилається на ту обставину, що позивачем не було надано первинних документів на підтвердження перерахованої суми перед первісним кредитором, який відступив право вимоги позивачу. 
Так, статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
В матеріалах справи відсутні первинні облікові документи, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Разом із цим, заперечення представника відповідача щодо наявності боргу в заявленому до стягнення розмірі були зводяться до ненадання позивачем первинних документів, внаслідок чого, на думку представника відповідача, неможливо встановити чи перераховувалися кошти відповідачу.
Проте, матеріали справи містять лист ТОВ "ФК «Контрактовий дім» від 19.12.2023 року відповідно до договору із первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» 09.05.2021 року о 12 год. 11 хв. виконало транзакцію № 942046179 на суму 10000 грн, шляхом перерахування вказаної суми на картку № НОМЕР_2 (а.с.12зв).
Крім того, згідно розрахунку заборгованості відображено розмір сплачених відповідачем коштів на погашення заборгованості та порядок розподілу позивачем таких коштів, а саме: 08.06.2021 відповідачем сплачено 1710,00 грн. (а.с.15зв.). Указані суми враховані позивачем в оплату процентів відповідно до черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням, передбаченої в ст. 534 ЦК України.
Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що відсутність виписки за картковим рахункам відповідача або іншого первинного облікового документу не може бути підставою для відмови в позові через його недоведеність, оскільки сукупність інших доказів, що містяться в матеріалах справи, а також процесуальна позиція відповідача, з урахуванням стандарту доказування «balance of probabilities» («баланс ймовірностей»), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, аніж не мав місце, свідчать про те, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором має місце.
Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого вимоги позову щодо розміру заборгованості є доведеними у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача.
Тому доводи представника відповідача, викладені у відзиві щодо недоведення позивачем факту виконання з боку первісного кредитора своїх зобов`язань за договором кредиту, щодо непідтвердження доказами виконаних господарських операцій про видачу, списання та сплату кредитних коштів є необґрунтованими, суд відхиляє за недоведеністю.
Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 32 985,47 грн., яка складається з наступного: 10 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 22 800 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 25,47 грн. - нараховані 3% річних; 160,00 грн. - інфляційні втрати, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 3028,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 1), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.
Щодо вимоги про стягнення правової допомоги.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.
Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц.
Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн. підтверджуються: договором № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року про надання правової допомоги Адвокатським Об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с. 46зв.-47); прайс-листом АО «Лігал Ассістанс» затвердженого Рішенням Загальних зборів № 03-01/2023 від 03.01.2023 (а.с. 48); заявкою на надання юридичної допомоги № 746 від 02.01.2024 (а.с. 50); витягом з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 (а.с. 51); платіжною інструкцією від 10.01.2024 щодо сплати АО «Лігал Ассістанс» коштів за надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 (а.с. 49).
Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості.
Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 288 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ЄДРПОУ 44276926, юридична адреса: м.Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4127867 від 09.05.2021 року в розмірі 32 985 (тридцять дві тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 47 коп., судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 коп. та в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 13 000 (тринадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя        І.О.Юзефович