Справа № 357/19794/25
Провадження № 2/357/2111/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

09 липня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді – Орєхова О. І. ,
за участі секретаря – Кича М. В.
відповідача – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, 

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2025 року позивач Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якій просили суд позбавити батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання її малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання її малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, стягнути з ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання його малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи тим, що у ході розгляду справи встановлено, що 24 листопада 2025 року до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від Білоцерківського міського центру соціальних служб надійшло повідомлення про загрозу життю та здоров`ю малолітнім дітям ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Службою у справах дітей Білоцерківської міської ради негайно після отримання вказаного повідомлення разом із представниками Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Білоцерківського міського центру соціальних служб було проведено оцінку рівня безпеки дітей за адресою: АДРЕСА_1 . З`ясовано, що батьки дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мають досвід вживання наркотичних речовин. Батько дітей мав ознаки наркотичного сп`яніння, не працює, систематично вчиняє домашнє насильство. У квартирі, де проживає родина, відсутні належні житлово-побутові умови для проживання та розвитку дітей, санітарно-гігієнічний стан помешкання не відповідає нормам, відсутнє повноцінне харчування для дітей, старші діти без поважної причини більше тижня не відвідували навчання в гімназії. Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» мати дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконує призначень та рекомендацій лікаря, на прийом з дітьми з`являється не своєчасно. Адміністрація медичної установи вважає, що така ситуація загрожує здоров`ю дітей. За результатами проведення оцінки рівня безпеки дитини представники комісії із числа вищезазначених установ, які проводили оцінку рівня безпеки дітей, дійшли висновку про негайне відібрання малолітніх у їхніх батьків, оскільки подальше перебування дітей в таких умовах є загрозливим для її життя та здоров`я, тому представниками комісії були вжиті невідкладні заходи для забезпечення безпеки дітям, їх медичного обстеження. Після чого на підставі наказу служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 24 листопада 2025 року № 204 «Про передачу малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_6 » дітей тимчасово влаштовано в сім`ю патронатного вихователя, а малолітню ОСОБА_4 на підставі наказу служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 24 листопада 2025 року № 205 «Про тимчасове влаштування малолітньої ОСОБА_4 » тимчасово влаштовано в дитячий будинок сімейного типу родини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
На підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 25 листопада 2025 року № 904 «Про негайне відібрання малолітніх дітей у батьків та захист їхніх особистих прав» діти відібрані у відповідачів.
Відомості про батька малолітнього ОСОБА_2 записані відповідно частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Також стало відомо, що згідно з відповідними рішеннями Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відповідачі неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтею 309 Кримінального кодексу України (незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту), а також за вчинення домашнього насильства. Крім того, згідно з рішенням суду Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2018 року, справа № 357/15272/17, відповідач ОСОБА_1 позбавлений батьківських прав щодо старшого сина від попереднього суду.
Вважають, що вказані обставини підтверджують факти ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків та вживання ними психотропних речовин. Позбавлення батьків дітей батьківських прав у цьому випадку допустиме та відповідає інтересам дітей, оскільки наявна їхня вина і вони не хочуть та не можуть змінити свою поведінку на краще. Зазначене свідчать про те, що у відповідачів взагалі відсутній батьківський потенціал та усвідомлене батьківство ( а. с. 1-5 ).
Протоколом автоматизованого розподілу між суддями від 02.12.2025, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 91-92 ) та матеріали передані для розгляду.
Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи.
05.12.2025 судом здійснено запит до Відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачів ( а. с. 96, 97).
27.01.2026 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачів ( а. с. 98, 99), зареєстровані за вх. № 5143 та 5145 відповідно.
Згідно отриманої інформації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 15.12.1999 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з 11.04.2000 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Частиною 1 статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача ( ч. 1 ст. 28 ЦПК України ).
Дана стаття встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів.
Суд не має право обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.
У роз`ясненнях, що містяться в узагальненні Верховного Суду України «Практика розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11 грудня 2008 року ( які є чинними) зазначено, що справи про позбавлення батьківських прав є справами позовного провадження, тому ця категорія справ підлягає розгляду за загальними правилами підсудності - відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України (що узгоджується із ст. 27 чинного ЦПК України) за місцем проживання відповідача або одного з них, якщо позов подається до обох батьків (ч. 1 ст. 113 ЦПК) (що узгоджується із ч. 15 ст. 28 чинного ЦПК України). Якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів, такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК (що узгоджується із ч.1 ст. 28 чинного ЦПК України).
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 200/11563/18.
А відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.
Така вимога і міститься у частині 4 статті 263 ЦПК України, де зазначено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Справи про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів розглядаються за місцем проживання відповідача (того з батьків, кого хочуть позбавити прав). Однак, якщо позивач об`єднує ці вимоги в одному позові, він має право подати його за власним вибором — за місцем проживання відповідача або за місцем проживання позивача.
Приймаючи до уваги, що позивачем заявлені дві вимоги, як про позбавлення батьківських прав, так і про стягнення аліментів, позов може бути пред`явлений за правилами альтернативної підсудності за місцем проживання позивача, що є його правом, а також, за зареєстрованим місцем проживання відповідача.
Оскільки місцезнаходження позивача є м. Біла Церква та відповідача зареєстровані в м. Біла Церква, дана справа підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.
Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи – відповідача.
Ухвалою судді від 03.02.2026 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено в підготовче судове засідання у справі на 09 годину 30 хвилин 10.03.2026 ( а. с. 100-101 ).
Ухвалою суду від 03.04.2026 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 годину 30 хвилин 21.05.2026 ( а. с. 128-130 ).
21.05.2026 розгляд справи було відкладено на 30.06.2026 ( а. с. 135 ).
В судовому засіданні 30.06.2026 представник позивача Махаринський Г.В. підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позові, просив вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Під час відкриття судового засідання та з`ясування явки учасників, відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час тат місце слухання справи повідомлялися належним чином, але на адресу суду повернулися поштові конверти, причина повернення вказана працівниками пошти, адресат відсутній ( а. с. 139, 140 ).
Аналогічні конверти поверталися без вручення відповідачам, з зазначенням адресат відсутній і на попередні судові засідання.
Так, вся кореспонденція з суду та судові повістки направлялися судом на адресу реєстрації відповідачів після отримання відомостей на виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачів.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
До того ж, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, провадження № 61-185св23.
В зазначеній постанові Верховний Суд вказував, що посилання касаційної скарги на те, що ОСОБА_4 належним чином не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, є безпідставними, так як наявна на а. с. 143 т. 3 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, наведені доводи касаційної скарги ОСОБА_4 є безпідставними. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18.
Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ).
Оскільки, як зазначено вище, на адресу суду повернувся поштові конверти, в яких причина повернення вказана працівниками пошти, як адресат відсутній, суд з урахуванням вимог статті 131 ЦПК України та враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, прийшов до висновку, що відповідачі були належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду.
Тому, суд прийшов до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи ( відповідачів ), оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.
В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».
Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Заяв та клопотань з боку відповідачів на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача.
З урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, суд протокольною ухвалою вирішив проводити розгляд справи в заочному порядку.
Водночас, під час розгляду справи в судове засідання із запізненням з`явився відповідач ОСОБА_1 , який спочатку заперечував проти позовних вимог до нього стосовно позбавлення його батьківських прав, але в подальшому надаючи пояснення суду та відповідаючи на питання зазначив про те, що дійсно на даний час він не спроможній належним чином виконувати свої батьківські права, йому потрібен час для організації свого побуту, відновитися після контузії. Не заперечував, що дійсно з 2022 року почав вживати наркотичні речовини, але наразі не вживає.
Свілок ОСОБА_9 , яка є матір`ю відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що відповідачі ведуть аморальний спосіб життя. Мати дітей розповсюджувала та вживає наркотичні речовини. ОСОБА_1 також вживає наркотичні речовини. Спочатку вона разом з сином та невісткою проживала, але після постійних сварок та неможливості з ними проживати, вона купила будинок та переїхала. Коли вона з ними проживала, то відповідачі постійно залишали своїх дітей, залишали їх самими і на ніч. Спочатку відповідачі проживали нормально, в них було все добре, а з часом все змінилося. Коли син повернувся з ЗСУ, з невісткою в них почалися проблеми в сім`ї, вживання наркотичних речовин. На питання суду наголошувала на тому, що не впевнена в тому, що на сьогодні відповідачі можуть виконувати батьківські обов`язки. Наголошувала на тому, що не можна дітей залишати з батьками, батьки несуть загрозу дітям. Вважає доцільним позбавлення їх батьківських прав.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є патронатним вихователем і під її патронатом перебували діти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Зазначила, що батьки не навідували дітей, не цікавилися дітьми.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона є патронатним вихователем та зазначила, що з 09.12.2025 по 01.06.2026 в неї перебувала дівчинка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Батьки дівчинки спочатку цікавилися, на протязі місця, потім дуже рідко, лише бабуся. 
В даному судовому засіданні було вислухано думку дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 в присутності психолога ОСОБА_13 та представника служби у справах дітей ОСОБА_14 .
Думка дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 не заслуховувалася у зв`язку з віком дитини.
Так, ОСОБА_2 пояснив, що мама його не любить, не приділяє йому уваги. Вітчим ОСОБА_1 його бив, мама не захищала. Просив позбавити маму батьківських прав.
Дитина ОСОБА_4 просила позбавити відповідачів батьківських прав, оскільки з бабусею буде краще.
Як становлено судом, наразі діти проживають з бабусею ОСОБА_9 , яка має намір оформити над дітьми опіку.
Після того, як відповідач був видалений з залу судового засідання для заслуховування думки дітей, після цього, останній не повернувся та покинув приміщення суду.
В судовому засіданні 30.06.2026 заслухавши представника позивача, свідків, думку дітей, дослідивши матеріали справи, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 244 ЦПК України, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення ( 09 липня 2026 року о 17 год. 00 хв. ).
Так, з урахуванням наданих пояснень учасниками справи під час розгляду справи, свідчень наданих з боку свідків та думки дітей, після дослідження матеріалів справи, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
Так, відповідно до наявних в матеріалах справи свідоцтв про народження дітей, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 зазначені ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ( а. с. 9 ), батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_16 ( а. с. 10 ), батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ( а. с. 11 ).
Додані Витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України ( а. с. 12-14 ).
В зазначених Витягах містяться відомості про дітей та їх батьків, де відомості про батька ОСОБА_2 записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
Встановлено, що 24 листопада 2025 року до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від Білоцерківського міського центру соціальних служб надійшло повідомлення про загрозу життю та здоров`ю малолітнім дітям ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де службою у справах дітей Білоцерківської міської ради негайно після отримання вказаного повідомлення разом із представниками Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Білоцерківського міського центру соціальних служб було проведено оцінку рівня безпеки дітей за адресою: АДРЕСА_1 ( а. с. 15-44 ).
З`ясовано, що батьки дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мають досвід вживання наркотичних речовин. Батько дітей мав ознаки наркотичного сп`яніння, не працює, систематично вчиняє домашнє насильство. У квартирі, де проживає родина, відсутні належні житлово-побутові умови для проживання та розвитку дітей, санітарно-гігієнічний стан помешкання не відповідає нормам, відсутнє повноцінне харчування для дітей, старші діти без поважної причини більше тижня не відвідували навчання в гімназії. 
Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» мати дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконує призначень та рекомендацій лікаря, на прийом з дітьми з`являється не своєчасно. Адміністрація медичної установи вважає, що така ситуація загрожує здоров`ю дітей ( а. с. 48 ).
Так, за результатами проведення оцінки рівня безпеки дитини представники комісії із числа вищезазначених установ, які проводили оцінку рівня безпеки дітей, дійшли висновку про негайне відібрання малолітніх у їхніх батьків, оскільки подальше перебування дітей в таких умовах є загрозливим для її життя та здоров`я, тому представниками комісії були вжиті невідкладні заходи для забезпечення безпеки дітям, їх медичного обстеження. 
На підставі наказу служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 24 листопада 2025 року № 204 «Про передачу малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_6 » дітей тимчасово влаштовано в сім`ю патронатного вихователя, а малолітню ОСОБА_4 на підставі наказу служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 24 листопада 2025 року № 205 «Про тимчасове влаштування малолітньої ОСОБА_4 » тимчасово влаштовано в дитячий будинок сімейного типу родини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ( а. с. 45, 46 ).
На підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 25 листопада 2025 року № 904 «Про негайне відібрання малолітніх дітей у батьків та захист їхніх особистих прав» діти відібрані у відповідачів ( а. с. 47 ).
Відомості про батька малолітнього ОСОБА_2 записані відповідно частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Відповідно до наявних в матеріалах справи судових рішень Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за 2024-2025 роки, ОСОБА_5 неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України ( а. с. 49-52, 53-56 ), за домашнє насильство по ч. 2 ст. 173-2 КУпАП ( а. с. 57-59), за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ( а. с. 60-62 ).
Також, відповідно до наявних в матеріалах справи судових рішень Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за 2025 рік, ОСОБА_1 притягувався за ч. 3 ст. 309 КК України ( а. с. 63-68).
Крім того, в 2022 році ОСОБА_1 притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 289 КК України ( а. с. 69), до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ( а. с. 70-72 ), в 2023 році до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ( а. с. 83-84, 85-87), в 2024 році до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ( а. с. 73-76, 88-90), за ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП ( а. с. 77-82).
Отже, відповідачі притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтею 309 Кримінального кодексу України (незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту), а також за вчинення домашнього насильства ( ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП ).
Крім того, ОСОБА_1 окрім цього, притягувався за ст. 130 ( ч. 1 та 3 ), диспозиція даної статті закріплено, що відповідальність за вказане правопорушення настає у разі керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. 
На підставі рішення виконавчого комітету БМР Київської області від 09.12.2025 за № 944 вирішено влаштувати малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_6 ( а. с. 111 ).
Рішенням виконавчого комітету БМР Київської області від 24.02.2026 за № 137 продовжено термін перебування малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_6 ( а. с. 112 ).
Рішенням виконавчого комітету БМР Київської області від 09.12.2025 за № 945 вирішено влаштувати малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 до сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_17 ( а. с. 113 ).
Рішенням виконавчого комітету БМР Київської області від 24.02.2026 за № 138 продовжено термін перебування малолітньої дитини ОСОБА_4 в сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_17 ( а. с. 114 ).
Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 10 березня 2026 року за № 172, орган опіки та піклування – виконавчий комітет міської ради дійшов висновку, що ОСОБА_18 та ОСОБА_1 в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також ОСОБА_5 щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей ( а. с. 121-122 ).
Враховуючи ту обставину, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків, позивач, служба у справах дітей БМР просить суд позбавити останніх батьківських прав відносно їх малолітніх дітей.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років ( ч. 1 ст. 165 СК України ).
Згідно з пунктом 7 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 585 (зі змінами), координацію діяльності щодо виявлення та захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, а також безпосереднє ведення їх справ здійснюють служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. 
Статтею 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» визначено, що одними із основних завдань служби у справах дітей є проведення роботи з соціально-правового захисту дітей, запобігання їх бездоглядності, вжиття заходів для соціального захисту дітей.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини.
Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів дитини, яка фактично позбавлена батьківського піклування.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
Водночас, відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою та обізнаною про наявність на розгляді в суді даної цивільної справи щодо позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жодних заяв та клопотань від останньої на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача, тобто, саме таким чином розпорядилась своїми правами. Зазначене свідчить про байдужість відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Як зазначено судом вище та встановлено, відповідач неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за ст. 309 КК України. 
Отже, через вживання чи зберігання речовин мати свідомо не виконує батьківські обов`язки (не дбає про здоров`я, харчування, розвиток та навчання дитини), що становить загрозу життю та здоров`ю дітей, оскільки такий спосіб життя матері становить небезпеку для дітей (наприклад, зберігання наркотиків у місці проживання дітей, антисанітарія, присутність сторонніх осіб).
Притягувалася відповідач ОСОБА_5 і за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП ( домашнє насильство ).
Всі наведені вище факти, як кожен окремо так в сукупності, свідчать проте, що відповідач ОСОБА_5 свідомо ухиляється від покладеного на неї обов`язку по вихованню своїх дітей, не піклується про фізичний і духовний їх розвиток, не відвідує, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, не приймає участь в їх житті, тощо. 
Відповідач ОСОБА_1 хоча і з`явився до суду ( з запізненням ), але зазначив про те, що дійсно на даний час він не спроможній належним чином виконувати свої батьківські права, йому потрібен час для організації свого побуту, відновитися після контузії. Не заперечував, що дійсно з 2022 року почав вживати наркотичні речовини, але наразі не вживає.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Як зазначено судом вище та встановлено, відповідач ОСОБА_1 також притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 309 КК України.
До того ж, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 3 ст. 130 КУпАП та за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Зазначене було підтверджено в судовому засіданні і свідком ОСОБА_9 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , яка пояснила, що відповідачі ведуть аморальний спосіб життя. Мати дітей розповсюджувала та вживає наркотичні речовини. ОСОБА_1 також вживає наркотичні речовини. Спочатку вона разом з сином та невісткою проживала, але після постійних сварок та неможливості з ними проживати, вона купила будинок та переїхала. Коли вона з ними проживала, то відповідачі постійно залишали своїх дітей, залишали їх самими і на ніч. Спочатку відповідачі проживали нормально, в них було все добре, а з часом все змінилося. Коли син повернувся з ЗСУ, з невісткою в них почалися проблеми в сім`ї, вживання наркотичних речовин. Наголошувала на тому, що не впевнена в тому, що на сьогодні відповідачі можуть виконувати батьківські обов`язки. Зазначала, що не можна дітей залишати з батьками, батьки несуть загрозу дітям. Вважає доцільним позбавлення їх батьківських прав.
Заслухувано думку і дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які просили позбавити батьківських прав їх батьків, оскільки їм з бабусею буде краще.
В свою чергу, ОСОБА_2 пояснював, що мама його не любить, не приділяє йому уваги. Вітчим ОСОБА_1 його бив, мама не захищала.
СК України (ст. 171), Закон України «Про охорону дитинства (ст. 9), Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року та інші нормативно-правові акти гарантують дитині право бути вислуханою під час судових чи адміністративних розглядів з питань, що стосуються її особисто у разі, коли вона досягла такого рівня розвитку, що дозволяє їй сформулювати власні погляди та висловити їх (в кожній справі суддя приймає рішення щодо цього питання враховуючи індивідуальні об`єктивні та суб`єктивні фактори).
З`ясування думки дитини у цивільному процесі можна визначити як загальний процес (сукупність дій суду), що спрямовані на реалізацію гарантованого законом права дитини бути вислуханою під час судових чи адміністративних розглядів з питань, що стосуються її особисто у разі, коли вона досягла такого рівня розвитку, що дозволяє їй сформулювати власні погляди та висловити їх. Відсутня чітка регламентація процедури здійснення з`ясування думки дитини судом, у зв`язку з чим, залежно від обставин конкретної справи таке з`ясування може здійснюватись за допомогою різних методів (наприклад, думка дитини може відображатись у письмових доказах (висновках психологічних досліджень, висновках органів опіки та піклування, письмових зверненнях дитини до суду, тощо); електронних доказах (відео, аудіо зверненнях до суду, повідомленнях у соціальних мережах, тощо); висновках психологічної експертизи, психологічного обстеження; показаннях дитини (особисто в залі судового засідання, за допомогою відео конференції)).
Національне законодавство також відображає принцип пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема, статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
При цьому Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Згідно із статтею 3 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, (далі - Європейська конвенція) дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами, використання яких вона може вимагати: a) отримувати всю відповідну інформацію; b) отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; c) бути поінформованою про можливі наслідки реалізації цих думок та про можливі наслідки будь-якого рішення.
У статті 6 «Порядок прийняття рішення» Європейської конвенції визначено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, і приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 640/15771/19.
У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Аналогічної позиції притримується і судова практика. Зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц визначено, що: «Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Згідно з вимогами статті 171 Сімейного кодексу України - дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
За наведених вище підстав суд прийшов до переконання, що відповідачі по справі, в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляються від виконання батьківських обов`язків, що є правовою підставою для позбавлення їх батьківських прав.
В судовому засіданні встановлено відсутність об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку неналежну поведінку матері та батька по відношенню до своїх дітей, тому суд приходить до переконання, що інші заходи впливу на відповідачів, окрім позбавлення їх батьківських прав, будуть недостатніми, а позбавлення відповідачів батьківських прав буде відповідати в першу чергу саме інтересам самих дітей.
Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте у цій справі з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, а також із встановлених обставин на підставі досліджених та оцінених доказів у справі, які вказують на нехтування матір`ю та батьком своїми батьківськими обов`язками, є всі підстави щодо позбавлення останніх батьківських прав.
Питання щодо можливості позбавлення батьківських прав вирішувалось також Верховним Судом у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 638/1496/17-ц (провадження № 61-35874св18), від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20), від 16 червня 2021 року у справі № 315/1279/19 (провадження № 61-3821св21).
У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 296/7848/16-ц (провадження № 61-43695св18) зазначено, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.
При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері/батька до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідачі дійсно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, чим створюють загрозу для дітей.
Як зазначено встановлено матеріалами справи, батьки дітей, які неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності за ст. 309 КК України ( пов`язана стаття з наркотичними засобами ), до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ( домашнє насильство ) та за іншими статями кримінального кодексу України та Кодексу про адміністративні правопорушення, в тому числі, ОСОБА_19 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння ), що свідчить про дійсну загрозу для дітей.
Така негативна поведінка відповідачів показує поганий приклад і створює небезпеку для життя і здоров`я дітей.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351 св 21) зазначив, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17).
Судом під час розгляду справи не було встановлено, що відповідачі мають бажання спілкуватися і приймати участь у вихованні своїх дітей.
Крім того як зазначено вище, відповідач ОСОБА_1 вказував, що дійсно на даний час він не спроможній належним чином виконувати свої батьківські права, йому потрібен час для організації свого побуту. 
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає необхідним позбавити батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , враховуючи інтереси дітей та відповідно погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею.
Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20.
Батько або матір, яких було позбавлено батьківських прав, не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини.
Відповідно до частини третьої статті 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно прийматиме рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо.
Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
На підставі ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу – із дня подання такої заяви. 
Законом не передбачено звільнення платника аліментів від зобов`язання щомісячної сплати аліментів на утримання дитини в разі втрати роботи чи перебуванні в статусі безробітного.
Отже, нормами чинного законодавства визначено, що відсутність доходів не знімає з боржника обов`язки по сплаті аліментів.
До того ж, факт відсутності можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє від обов`язку по утриманню дитини.
Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, провадження № 61-46794св18.
Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. 
Враховуючі матеріальне становище дітей, матеріальне становище відповідача ОСОБА_5 , суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття, аліменти на утримання її малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття, аліменти на утримання її малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Також, враховуючі матеріальне становище дітей, матеріальне становище відповідача ОСОБА_1 , суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання його малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття. 
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати – це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
Судовий збір – збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України «Про судовий збір»).
Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, що беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з розглядом справи і рішенням, а у випадках звільнення від сплати цих людей - це витрати держави, яку воно несе у зв`язку з рішенням конкретної справи.
Відповідно до пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставки судового збору, розмір яких, з урахуванням прожиткового мінімуму, з 01.01.2025 ( на день подачі позову ) становить: позовної заяви немайнового характеру, яка подана: фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб – 1 211,20 гривень; позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою – підприємцем (ФОП) – 1% ціни позову, але не менше 1 211,20 гривень (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та не більше 15140 гривень (5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
Якщо в позові об`єднано дві і більше вимоги, судовий збір сплачується за кожну вимогу окремо.
Постанова Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справі № 758/5118/21 (провадження № 61-5554сво23).
Як вбачається з позовних вимог позивача, позовні вимоги останнього складаються з двох вимог, позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд врахує, що за подання позову немайнового характеру особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до Закону України "Про судовий збір", що складає 1 211,20 гривень та оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат щодо вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з відповідачів стягуються судові витрати у розмірі судового збору визначено державою для розгляду справ даної категорії – 1 211,20 гривень ( за кожну вимогу ), а всього по 2 422,40 грн, з кожного відповідача.
Якщо позов задоволено, судовий збір стягується з кожного відповідача окремо. Сума збору ділиться залежно від того, які саме вимоги висуваються — майнового чи немайнового характеру.
Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180-183, 191 СК України, ст. ст. 2, 5, 12, 19, 27, 28, 76, 77, 81, 89, 128, 131, 141, 187, 211, 244, 247, 263-265, 273, 353-355, 430 ЦПК України, ч. 2 ст. 51 Конституції України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», Законом України "Про судовий збір", суд, 

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягувати з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання її малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття. 
Стягувати з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання її малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття. 
Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання його малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття. 
Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання його малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частини від усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень ( дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок ).
Стягувати з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень ( дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок ).
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області ( адреса місцезнаходження: 09107, Київська область, м. Біла Церква, вул. П. Скоропадського, б. 8, ЄДРПОУ: 35615529 );

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , паспорт № НОМЕР_1 , запис 19921121-09045 орган, що видав 3210, дата видачі 11.08.2020, дійсний до 11.08.2030, РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_5 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Білоцерківським МВМ № 2 ГУ МВС України в Київській області 26.01.2006 ).

Повне судове рішення складено 09 липня 2026 року. 

Суддя 	О. І. Орєхов