Справа № 369/14920/24
Провадження № 2/369/1869/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.07.2026 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І.О.,
за участю секретаря Крикуна І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №369/14920/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року представник позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвокат Хобта Юрій Михайлович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 серпня 2022 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») та ТОВ «ДЯСНЯНСЬКІ ЗОРІ» (далі - Страхувальник) було укладено Договір обов`язкового страхування №19399565, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом DAF XF460FT, д.н.з. НОМЕР_1 .
У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.
08 січня 2023 року приблизно о 12:00 на перехресті вул. Соборності в смт. Козелець Чернігівської області (а/д М-01) водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом HYUDAI, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці Соборності у напрямку автодороги М-01, відволіклась від керування транспортним засобом та на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг (вулиця Соборності є другорядною дорогою) не надала переваги в русі автомобілю DAF, д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом BODEX, д.н.з. НОМЕР_3 , (під керуванням водія ОСОБА_3 ), що рухався по головній дорозі М-01, з лівої сторони, чим порушила вимоги п.2.3б, п.16.11 Правил дорожнього руху. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортному засобу DAF XF460 FT, д.н.з. НОМЕР_1 , було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.
Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 січня 2023 року у справі №734/151/23 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу DAF XF460 FT, д.н.з. НОМЕР_1 , проведено огляд автомобіля. Згідно Рахунку-фактури №2301204 від 03 лютого 2023 року вартість відновлюваного ремонту DAF XF460 FT, д.н.з. НОМЕР_1 склала 373870,80 грн. Відповідно до Звіту про оцінку вартості збитків №21166 від 16 лютого 2023 року вартість матеріального збитку без урахування ПДВ становить 179281,94 грн.
Факт ДТП 08 січня 2023 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом. На підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого, у розмірі 172 514,44 грн.
За заявою потерпілого особи ТОВ «ДЕСНЯНСЬКІ ЗОРІ» та виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування на підставі страхового акту № 2273977-1 від 14 квітня 2023 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 172514,44 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 16223 від 14 квітня 2023 року.
Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав 172514,44 гри.
Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 172514,44 гри., заподіяну Відповідачем внаслідок ДТП 08 січня 2023 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до Відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 172514,44 гри.
Оскільки, цивільно-правова відповідальність Відповідача як водія транспортного засобу HYUNDAI, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована за Полісом ЕР № 209544288 в ТДВ «СК «ГАРДІАН», то керуючись ст. ст. 6, 9, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993, ч.1 ст. 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до ТДВ «СК «ГАРДІАН», з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.
ТДВ «СК «ГАРДІАН» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту передбаченого полісом ЕР №209544288 згідно умов полісу страхування цивільно-правової відповідальності в розмірі 48622,12 грн., що підтверджується довідкою від 14 серпня 2024 року.
Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням ТДВ «СК «ГАРДІАН» склала 123892,31 грн.
15 квітня 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1 , Новий кредитор) укладено Договір №15/04/2024 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №19399565 від 22 серпня 2022 року передано право вимоги на суму 42514,44 грн.
Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завданні збитки в порядку регресу у розмірі 42514,44 грн., судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 16352,00 грн.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
02 грудня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Крупський Владислав Валерійович просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що у тексті позовної заяви вказано про те, що ТДВ «СК «ГАРДІАН» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту, передбаченого полісом ЕР № 209544288, згідно з умовами полісу страхування цивільно-правової відповідальності в розмірі 48622,12 грн. Разом з тим відповідач зазначає, що згідно з витягом із централізованої бази даних МТСБУ, який надано позивачем як додаток до позовної заяви, сума ліміту за шкоду майну становить 130000,00 грн. У зв`язку з цим відповідач вказує, що незрозуміло чому відшкодування було здійснено саме у розмірі 48622,12 грн та чому позивач зазначає, що таке відшкодування відбулося в межах ліміту відповідальності страховика. Також відповідач зазначив, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування на користь потерпілого, ґрунтуються на суброгації, тобто переході до страховика права вимоги потерпілого до особи, відповідальної за завдану шкоду. На обґрунтування своєї позиції відповідач послався на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, відповідно до якого згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у делікатному зобов`язанні у межах виплаченого страхового відшкодування. При цьому відбувається заміна кредитора у деліктному зобов`язанні, а такий перехід права вимоги є суброгацією. Крім того, відповідач заперечував щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зазначаючи, що заявлений до компенсації розмір таких витрат у сумі 16352,00 грн не є співмірним зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, а також часом, витраченим на їх виконання. На думку відповідача, вказані витрати є явно завищеними, належними та допустимими доказами не підтверджені, а тому їх стягнення суперечитиме вимогам чинного законодавства.
05 грудня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача ФОП ОСОБА_1 - адвокат Хобта Юрій Михайлович зазначив, що розмір страхового відшкодування, виплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту №19399565 від 22 серпня 2022 року, становив 172514,44 грн, що підтверджується страховим актом № 2273977-1 від 14 квітня 2023 року та електронною платіжною інструкцією № 16223 від 14 квітня 2023 року. Позивач вказував, що ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії ЕР № 209544288 становить 130 000,00 грн. У зв`язку з цим позовні вимоги у сумі 42514,44 грн є різницею між фактичним розміром виплаченого страхового відшкодування та лімітом відповідальності страховика за вказаним полісом (172 514,44 грн - 130 000,00 грн = 42 514,44 грн). Крім того, відповідач зазначив, що чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини, не містить такого визначення як «суброгація». При цьому відповідач посилався на положення статті 1191 ЦК України, відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу зазначив, що послуги з отримання документів, їх вивчення та аналізу є складовою підготовки справи до судового розгляду. На підтвердження своєї позиції послався на постанову Верховного Суду від 26 вересня 2023 року в справі № 911/3417/21, в якій зазначено, що правомірним є очікування сторони, яка виграла справу, на відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу та не повинно обмежувалися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. У зв`язку з викладеним позивач просив долучити відповідь на відзив до матеріалів справи, доводи відповідача визнати необґрунтованими, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу покласти на відповідача.
У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.
У судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Судом встановлено, що 08 січня 2023 року приблизно об 12 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «HYUNDAI», д.н.з. НОМЕР_4 , рухаючись по вул. Соборності в смт. Козелець Чернігівської області у напрямку автодороги М-01, порушуючи п. 2.3б, п. 16.11 Правил дорожнього руху, відволіклась від керування транспортним засобом та на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг не надала перевагу в русі автомобілю DAF, д.н.з. НОМЕР_1 із напівпричепом BODEX, д.н.з. НОМЕР_5 , що рухався по головній дорозі М-01, з лівої сторони. В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 січня 2023 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу.
Відповідно до з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню.
12 січня 2023 року страхувальник звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, яка відповідно до умов Договору страхування є страховим випадком. На підставі поданої заяви здійснено огляд транспортного засобу, за результатами якого складено Акт (протокол) огляду ТЗ та страховий акт №2273977-1 від 14 квітня 2023 року.
Виходячи з рахунку на передоплату №2301204 від 03 лютого 2023 року, даних Звіту про оцінку вартості збитків №21166 від 16 лютого 2023 року, ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 172514,44 грн, що підтверджується платіжною інструкцію № 16223 від 14 квітня 2023 року.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована у ТДВ «СК ГАРДІАН» за полісом № ЕР №209544288 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Як вбачається з матеріалів справи, ТДВ «СК ГАРДІАН» за полісом № ЕР №209544288 покрило суму збитків Позивача в розмірі 48622,12 грн., врахувавши коефіцієнт фізичного зносу.
25 квітня 2024 року з метою досудового врегулювання спору, Відповідачеві було направлено Вимогу №2005611 про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони Відповідача проведено не було щодо погашення заборгованості в добровільному порядку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 512 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
15 квітня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір №15/04/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає) Новому кредитору (позивач) свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває право вимоги Первісного кредитора за укладеними Договорами страхування та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та в строки, встановлені цим Договором.
Таким чином, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №19399565 від 22 серпня 2022 року). Право вимоги у зазначеному обсязі в сумі 42514,44 грн. передано новому кредитору.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) вказано, що: цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно зі ст. 3 Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 28 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Судом встановлено, що ТДВ «СК «ГАРДІАН» здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в сумі 48622,12 грн, що є розміром виплаченого страхового відшкодування.
У порядку відступлення права вимоги ФОП ОСОБА_4 набув права вимоги до відповідача в сумі 42514,44 грн, що є сумою заборгованості, право стягнення якої перейшло до нового кредитора.
З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.
Щодо витрат, пов`язаних із розглядом справи на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За приписами ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем підтверджено витрати на правову допомогу та надано на їх підтвердження письмові докази, а саме: Договір про надання правової допомоги № 25-05 від 25 травня 2024 року, Додаткова угода №1/0907 до Договору про надання правової допомоги № 25-05 від 25 травня 2024 року, Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової допомоги № 25-05 від 25 травня 2024 року, квитанцію № THCX-C221-53EM-CE07 від 11 листопада 2024 року, призначення платежу: згідно додаткової угоди №1/0907 Акту приймання-передачі правової допомоги від 09 липня 2024 року до договору про надання правової (правничої) допомоги №25-05 від 25 травня 2024 року, сума 16352,00 грн.
Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Положення ч. 5 ст. 137 ЦПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Стороною відповідача у відзиві на позовну заяву було висловлено заперечення на вимогу позивача про компенсацію витрат на правову допомогу, у яких посилалися, в тому числі, і на неспівмірність заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із судовим розглядом справи.
Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
При визначені розміру витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню на користь позивача, судом враховуються заперечення відповідача щодо неспівмірності заявлених позивачем вимог. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача, заперечення відповідача в контексті положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою. При цьому суд погоджується з доводами відповідача про неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу з реальним обсягом такої допомоги у суді, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді), критерію реальності таких витрат.
Суд зазначає, що вказана справа не потребувала пошуку та вивчення адвокатом позивача значної кількості судової практики, вивчення та глибинного аналізу документів, необхідних для складення позову. Отже, з огляду на викладене, враховуючи заперечення відповідача щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу, з урахуванням, викладених аргументів, суд приходить до висновку, що заявлені представником позивача вимоги у розмірі 16 352,00 грн. не відповідають критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, неспівмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.
З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення вимоги представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 9 700,00 грн.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 82, 133, 137, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завданні збитки в порядку регресу у розмірі 42514 (сорок дві тисячі п`ятсот чотирнадцять) грн 44 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 700 (дев`ять тисяч сімсот) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Інформація про позивача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 .
Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя:          Інна ФІНАГЕЄВА