П О С Т А Н О В А

 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2026 року 
м. Київ 

cправа № 904/1809/24
провадження № 12-12гс26

Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Пількова К. М.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Гімона М. М., Губської О. А., Ємця А. А., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Тітова М. Ю., Ткача І. В., Уркевича В. Ю. 

за участю секретаря судового засідання Жураховської Т. О.,

учасники справи:
від позивача - Литвин П. В. (адвокат),
від відповідача -Медяний О. Ю. (адвокат, взяв участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції),

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.07.2025 (головуючий суддя Чус О. В., судді Дармін М. О., Кощеєв І. М.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»
до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз»
про стягнення коштів.
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - Позивач, Компанія, Постачальник) звернулося до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (далі - Відповідач, Товариство, Споживач) з позовом про стягнення заборгованості у загальній сумі 173 472 829,67 грн, у тому числі 127 463 358,46 грн основного боргу, 31 603 997,45 грн пені, 5 089 960,73 грн- 3 % річних та 9 315 513,03 грн інфляційних втрат.
1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідач не виконав зобов`язання з оплати отриманого природного газу за умовами договору постачання природного газу з постачальником «останньої надії», внаслідок чого утворився борг, на який нараховано також суми пені, 3 % річних та інфляційні нарахування.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2024 (суддя Г. В. Манько) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства на користь Компанії 127 463 358,46 грн заборгованості, 12 545,24 грн пені, 2 137,52 грн 3 % річних, 5 026,85 грн інфляційних втрат; у решті позовних вимог відмовлено.
2.2. Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено договір, за яким Позивач є постачальником «останньої надії», а Відповідач - споживачем, який не звертався у спірному періоді до постачальника з вимогами про припинення постачання; договір постачання природного газу не було визнано недійсним, отже, його умови є обов`язковими до виконання сторонами. 
Разом з цим суд вказав, що за умовами підпунктів 4.3, 4.4 типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» та відповідно до положень статті 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою здійснення розрахунків є отримання Відповідачем відповідного рахунку Позивача. Проте Позивач не виконав умови цього договору щодо обов?язку направлення на адресу Відповідача рахунку на оплату, а власне рахунок на оплату поставленого природного газу у вересні 2022 року був направлений разом з позовною заявою, що унеможливлює стягнення сум інфляційних, 3 % річних та пені за цей період, розрахованих по лютий 2024 року, з урахуванням дати надходження позову.

3. Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
3.1. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 02.07.2025 апеляційну скаргу Компанії залишено без задоволення, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2024 скасовано; ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково; стягнуто з Відповідача на користь Позивача 19 522 653, 34 грн вартості безпідставно набутого природного газу; в решті позовних вимог відмовлено.
3.2. Суд апеляційної інстанції вказав, що, оскільки станом на 01.08.2022 Компанія вже здійснювала постачання природного газу Відповідачу з початку 2022 року протягом граничного строку, встановленого типовим договором з 01.01.2022 до 28.02.2022, Позивач не мав правових підстав для подальшого постачання природного газу Відповідачу в статусі постачальника «останньої надії», а відповідний договір не міг бути укладений за наявності простроченої заборгованості у такого споживача перед постачальником «останньої надії», з огляду на відсутність передбачених частиною другою статті 15 Закону України «Про ринок природного газу» (далі - Закон, тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) винятків, укладення такого договору є неправомірним.
3.3. Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постачання природного газу Компанією Товариству у спірний період слід розглядати як таке, що здійснювалося поза межами договірних відносин, передбачених для постачальника «останньої надії», тому виснував про кондикційний характер правовідносин та необхідність застосування до них норм статей 1212, 1213 ЦК України, які регулюють набуття та збереження майна без достатньої правової підстави, повернення безпідставно набутого майна.
3.4. У цих висновках суд апеляційної інстанції послався на правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постановах від 13.11.2024 у справі № 911/2593/23, від 20.11.2024 у справі № 917/1297/23.
3.5. Суд апеляційної інстанції, констатувавши, що, оскільки безпідставно набутим майном у цій справі є природний газ, який є речовиною та споживається в момент отримання, він не може бути повернутий у натурі. У цих міркуваннях та в питанні визначення вартості безпідставно набутого майна апеляційний господарський суд послався на постанови Верховного Суду від 23.07.2024 у справі № 924/738/23, від 28.05.2025 у справі № 916/3575/23 та виходив з того, що при визначенні ціни слід керуватися середньозваженою ціною місячного ресурсу природного газу за результатами електронних біржових торгів на Українській енергетичній біржі станом на 04.09.2024 (дата ухвалення рішення судом першої інстанції), за наслідками чого дійшов висновку, що вартість безпідставно отриманого Відповідачем природного газу у спірний період, що підлягає відшкодуванню за статтями 1212, 1213 ЦК України, становить 19 522 653,34 грн.
3.6. Оскільки сторони не мають договірних відносин, матеріали справи не містять доказів звернення Позивача до Відповідача з вимогою оплатити вартість безпідставно отриманого майна, а в контексті кондикційних правовідносин вимоги про стягнення пені є безпідставними, у задоволенні інших вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань суд апеляційної інстанції відмовив повністю.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги
4.1. У липні 2025 року Компанія (далі також Скаржник) звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - КГС ВС) з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.07.2025 та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

5. Доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі
5.1. Скаржник стверджує про наявність підстав для касаційного оскарження відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
5.2. Скаржник вважає, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з неправильним застосуванням статей 1212, 1213 ЦК України за відсутності висновку щодо застосування цих норм права в подібних правовідносинах.
Скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду стосовно можливості постачання природного газу постачальником «останньої надії» поза межами договірних відносин, тобто постачання без достатньої правової підстави, а до спірних правовідносин підлягали застосуванню спеціальні норми абзацу четвертого частини першої статті 12 Закону, частини другої статті 13, частини першої статті 15, частини четвертої статті 15, пунктів 1, 2 глави 5 розділу ІVКодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС, тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), абзацу третього пункту 3 розділу І, абзацу другого пункту 2 розділу ІІ, пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила, тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), умов типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501 (далі - Типовий договір), а також положень постанови НКРЕКП від 28.10.2022 № 1355 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП», відповідно до якої скасовується механізм автоматичної реєстрації оператора ГРМ в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» за умови наявності заборгованості за природний газ, постачання якого було здійснено в попередні періоди, та забезпечується автоматичне виключення такого оператора ГРМ.
5.3. Скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції не застосував до спірних правовідносин положень статей 205, 633, 634, 641, 642 ЦК України, неправомірно вказавши, що «сам факт включення споживача до реєстру постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора ГТС не є належним та достатнім доказом укладення договору, оскільки Типовий договір має правову силу лише за наявності волевиявлення обох сторін, тобто акцептування публічної оферти шляхом вчинення певних дій, зокрема, підтвердження згоди на отримання природного газу та оплати за нього на умовах договору».
5.4. Звертає увагу Скаржник і на те, що станом на час виникнення спірних правовідносин частина друга статті 15 Закону не містила в переліку винятків оператора газорозподільної системи як споживача, з яким може бути укладено договір попри наявність заборгованості перед постачальником «останньої надії», а умова про відсутність такої заборгованості була внесена до Правил після виникнення та припинення спірних правовідносин - постановою НКРЕКП № 1355 від 28.10.2022, отже, така заборона містилася не в усіх законодавчих актах.
5.5. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновок, викладений у справі № 910/1007/22, в якій Верховний Суд за аналізом абзацу сьомого пункту 2 глави 5 розділу IVКодексу ГТС виснував, що реєстрація операторів ГРМ у реєстрі постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі здійснюється автоматично, однак автоматичний режим такої реєстрації може не узгоджуватися з приписами абзацу третього частини другої статті 15 Закону, зокрема, за наявності простроченої заборгованості, що свідчить про наявність системної помилки в роботі інформплатформи. 
Скаржник вказує на відсутність на час виникнення спірних правовідносин механізму самостійного припинення постачання природного газу постачальником «останньої надії», у зв?язку із чим не мав можливості виключити Відповідача з реєстру споживачів постачальника «останньої надії».
5.6. Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції не врахував доказу укладення між сторонами договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», а саме листа оператора ГТС від 04.07.2023 № ТОВВИХ-23-9006, хоча суди дійшли висновку про належність цього листа як доказу споживання Відповідачем природного газу в обсязі, заявленому Позивачем.
5.7. Скаржник не погоджується з визначенням судом апеляційної інстанції ціни поставленого природного газу як безпідставно набутого майна, керуючись середньозваженою ціною місячного ресурсу природного газу за результатами електронних біржових торгів на Українській енергетичній біржі станом на 04.09.2024 (дата ухвалення рішення судом першої інстанції) та не посилаючись на докази, які використав для визначення ціни. 
5.8. Скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції статей 2, 4, 236, частин першої та четвертої статті 269, пунктів 1, 2 частини першої статті 275 ГПК України, що мало наслідком неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 179/363/21, від 21.06.2023 у справі № 757/42885/19, від 09.10.2024 у справі № 922/412/24.
Скаржник наголошує, що предметом перегляду судом апеляційної інстанції була виключно відмова у стягненні нарахувань за вересень 2022 року з підстав відсутності належних доказів направлення рахунка Відповідачу. Однак суд апеляційної інстанції за відсутності для цього підстав вийшов за межі апеляційної скарги, одночасно скасувавши рішення суду першої інстанції та відмовивши в задоволенні апеляційної скарги, та не врахував принципу «заборони повороту до гіршого» (non reformatio in peius), на який неодноразово звертав увагу Верховний Суд, внаслідок чого Позивач фактично потрапив у гірше становище порівняно з тим, чого він досягнув у суді першої інстанції за своєю ж апеляційною скаргою (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 179/363/21, від 21.06.2023 у справі №757/42885/19-ц, від 21.03.2024 у справі № 922/1715/22). Відповідач натомість взагалі рішення суду першої інстанції не оскаржував.
У цьому аспекті Скаржник звертає увагу на висновок, викладений у постанові від 09.10.2024 у справі № 922/412/24, в якій Верховний Суд вказав, що наведений у частині першій статті 275 ГПК України перелік повноважень суду апеляційної інстанції є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
5.9. Також у касаційній скарзі Скаржник зазначає, що не погоджується з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2024 в частині відмови у стягненні 31 591 452,21 грн пені, 5 087 823,21 грн 3% річних та 9 310 486,18 грн - інфляційних втрат, вважає, що в цій частині рішення прийнято з неправильним застосуванням статей 212, 610, 612, 613, 625, 629 ЦК України, статті 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та порушенням положень статті 236 ГПК України.
5.10. Скаржник вважає, що за умовами пункту 4.4 Типового договору визначальним для обчислення перебігу строку оплати є місяць, у якому мав місце факт постачання природного газу, саме кінець місяця є початком обчислення наступного строку, впродовж якого повинен бути здійснений платіж, тобто за вересень 2022 року - до 31.10.2022. Відповідач був обізнаний про обсяги природного газу, спожиті ним, та мав можливість здійснити таку оплату, не очікуючи відповідного рахунку на оплату. 
5.11. Скаржник звертає увагу на висновок, сформульований у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 915/641/19 та у низці інших постанов суду касаційної інстанції, про те, що ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 цього Кодексу, отже, не звільняє Відповідача від обов`язку оплатити товар.
5.12. У постанові від 09.04.2025 у справі № 916/586/24 Верховний Суд виснував, що список згрупованих відправлень є належним доказом на підтвердження факту направлення рахунку постачальником «останньої надії», якщо відповідач заперечує проти отримання кореспонденції позивача, то саме на відповідача в такому випадку покладено обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається. Також вказане не є підставою для відмови у стягненні 3 % річних, пені та інфляційних втрат.
Скаржник вказує, що, оскільки направлення рахунку відбулося більш як 6 місяців тому, станом на поточну дату в системі АТ «Укрпошта» вже не зберігається інформація про рух поштового відправлення.

6. Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
6.1. 21.08.2026 Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.07.2025 без змін.
6.2. Відповідач вважає, що не відповідають дійсності доводи Позивача про відсутність висновку Верховного Суду стосовно можливості постачання природного газу постачальником «останньої надії» поза межами договірних відносин, оскільки йому достовірно відомо про постанову Верховного Суду від 05.08.2025 у справі № 917/1297/23.
6.3. У постановах від 19.06.2024 у справі № 913/264/23, від 19.06.2024 у справі № 913/283/23, від 07.08.2024 у справі № 910/1007/22 викладено висновок про застосування статті 15 Закону, за яким встановлено заборону на укладення договору постачання природного газу між постачальником «останньої надії» та споживачем за наявності у такого споживача простроченої заборгованості; неможливість постачання природного газу постачальником «останньої надії» споживачу з перевищенням шістдесятидобового строку протягом календарного року; законодавством установлений механізм припинення постачання постачальником «останньої надії» постачання споживачу природного газу після закінчення шістдесятидобового строку постачання.
6.4. Товариство вважає обґрунтованими висновки апеляційного суду про те, що Позивач не мав права постачати природний газ як постачальник «останньої надії» у спірний період, оскільки станом на 01.08.2022 вже здійснював постачання природного газу Відповідачу з початку 2022 року протягом граничного строку, встановленого Типовим договором (з 01.01.2022 до 28.02.2022), отже, не мав правових підстав для подальшого постачання природного газу Відповідачу у статусі постачальника «останньої надії», а договір не міг бути укладений за наявності простроченої заборгованості.
6.5. Указує, що не оскаржував рішення суду першої інстанції з незалежних від нього підстав у зв?язку з накладенням на його рахунки арешту в іншому провадженні, стягувачем у якому також є Компанія, а сума судового збору була для Товариства непомірним тягарем, однак з рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає його протиправним та необґрунтованим.
6.6. Оскільки відповідно до частини четвертої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду буде встановлено порушення норм процесуального права, суд не допустив порушення норм процесуального права під час розгляду апеляційної скарги.
6.7. Вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували та не надали оцінки наявності преюдиціальних обставин, встановлених у рішенні у справі № 910/14805/23, а саме, що Компанія не була постачальником Товариства у період із червня по грудень 2022 року, а останнє здійснило відбір газу з іншого ресурсу, відмінного від ресурсу Позивача.
6.8. 06.11.2025, тобто поза межами строку на касаційне оскарження, Компанія подала додаткові пояснення до касаційної скарги, а 14.06.2026 (поза межами строку для подання відзиву на касаційну скаргу) Товариство подало письмові пояснення.
6.9. У зв?язку з поданням Компанією та Товариством цих додаткових заяв по суті справи (письмових пояснень) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 298 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження, а згідно із частиною першою статті 295 цього Кодексу учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.
6.10. Стосовно права сторони подати додаткові пояснення Велика Палата Верховного Суду зауважує, що відповідно до частини першої статті 161 ГПК України під час розгляду справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору винятково у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Згідно із частиною п`ятою цієї статті суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло під час розгляду справи, якщо визнає це необхідним.
6.11. Колегія суддів КГС ВС не визнавала необхідним одержати від учасників додаткових письмових заперечень або поясненень стосовно окремих питань. Сторони мали можливість подати свої заперечення або пояснення у заявах по суті справи, передбачених для стадії касаційного оскарження, а також висловити їх усно в судовому засіданні.
Велика Палата Верховного Суду також не визнавала необхідним одержати від учасників додаткові письмові пояснення.
6.12. З огляду на це Велика Палата Верховного Суду відповідно до частини другої статті 118 ГПК України залишає без розгляду подані поза межами строку на касаційне оскарження додаткові пояснення Позивача та Відповідача як заяви по суті справи, що подані поза межами встановлених строків.

7. Розгляд справи Верховним Судом
7.1. Ухвалою від 04.08.2025 КГС ВС відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та призначив справу до розгляду, а ухвалою від 16.12.2025 передав цю справу на розгляд об`єднаної палати КГС ВС на підставі частини другої статті 302 ГПК України, оскільки вважав за необхідне відступити від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів іншої палати, викладених у постанові від 05.08.2025 у справі № 917/1297/23 щодо застосування статті 1212 ЦК України та у постанові від 19.11.2025 у справі № 917/692/24 щодо застосування статті 15 Закону у подібних правовідносинах.
7.2. Колегія суддів КГС ВС вказала, що у зазначених справах за подібних з цією справою правовідносин Верховний Суд дійшов висновку про наявність обставин для стягнення зі споживача коштів на підставі статті 1212 ЦК України, зазначивши, що постачання природного газу відбулося за відсутності правової підстави [за відсутності договірних відносин між постачальником «останньої надії» та споживачем (постанова від 05.08.2025 у справі № 917/1297/23)], а також залишив у силі рішення судів попередніх інстанцій про відмову у стягненні таких коштів (постанова від 19.11.2025 у справі № 917/692/24), з яким колегія суддів не погоджується.
7.3. 06.02.2026 ухвалою об`єднана палата КГС ВС повернула цю справу відповідній колегії КГС ВС для розгляду, вказавши, що у справі № 917/1297/23 КГС ВС не робив власних висновків щодо застосування норм статей 1212, 1213 ЦК України та статті 15 Закону або положень Кодексу ГТС, а лише здійснив оцінку застосування судами попередніх інстанцій наведених норм у спірних правовідносинах у межах встановлених судами попередніх інстанцій обставин. До того ж об`єднана палата вказала, що мотиви ухвали про передачу справи зводяться до необхідності відступу саме від висновків касаційного суду у справі № 917/1297/23, а не від висновків щодо застосування норм права у справі, переданій на розгляд.
Об`єднана палата зазначила, що за змістом мотивувальної частини постанови Верховного Суду у справі № 917/692/24, як і у справі № 917/1297/23, колегія суддів врахувала правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19.06.2024 у справі № 913/264/23, від 19.06.2024 у справі № 913/283/23, від 07.08.2024 у справі № 910/1007/22, отже, у справі № 917/692/24 колегія суддів КГС ВС не робила власних висновків щодо застосування статті 15 Закону, про відступ від яких порушено питання у відповідній ухвалі.
7.4. 19.02.2026 колегія суддів КГС ВС призначила касаційну скаргу Компанії до розгляду, а ухвалою від 17.03.2026 передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини п`ятої статті 302 ГПК України, оскільки вважає, що справа містить виключну правову проблему в застосуванні статей 625, 633, частини першої статті 1212 ЦК України, статті 15 Закону України «Про ринок природного газу», абзацу сьомого пункту 2 глави 5 розділу ІV Кодексу ГТС, а також принципу jura novit curia у подібних правовідносинах, тому така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
7.5. Обґрунтовуючи підстави передачі, колегія суддів КГС ВС зазначила, що аналіз положень Кодексу ГТС та Закону свідчить про визначення законодавцем, що договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним, а також про встановлення порядку і умов, за яких він є укладеним, а саме: закріплено норму (яку не можна визнати диспозитивною), за якою такий договір укладається шляхом публічної оферти постачальника та її акцептування відповідним споживачем через сам факт постачання природного газу. При цьому законодавець у статті 15 Закону навів обставини, за яких фактично договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не може бути укладеним, а саме наявність простроченої заборгованості; неможливість постачання природного газу постачальником «останньої надії» споживачу з перевищенням 60-добового терміну протягом календарного року (за винятком оператора газорозподільної системи у певний період).
7.6. Колегія суддів КГС ВС в ухвалі про передачу справи звертає увагу на те, що внаслідок укладення сторонами договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» між сторонами виникають правовідносини, які охоплюються правовим регулюванням підрозділу 1 розділу III книги 5 ЦК України, яка регулює договірні зобов`язання та якою передбачено, що в разі неналежного виконання зобов?язання особа має право на заявлення вимоги про стягнення заборгованості і застосування до особи, яка порушила відповідне зобов`язання, відповідальності, визначеної, зокрема, статтею 625 ЦК України, а також штрафних санкцій, визначених у договорі.
Поряд з цим колегія звертає увагу на те, що набуття, збереження майна без достатньої правової підстави регулює глава 83 ЦК України, яка регулює недоговірні зобов?язання, а відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок особи поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
7.7. Колегія суддів КГС ВС наголошує на встановленій судом першої інстанції обставині, що укладення договору відбулося в порядку публічної оферти та акцепту, який був реалізований через фактичне постачання природного газу споживачу, що прямо передбачено законодавством. Натомість суд апеляційної інстанції з цими висновками не погодився та вказав, що постачання природного газу у період з 01.08.2022 по 30.09.2022 здійснювалося поза межами договірних відносин, передбачених для постачальника «останньої надії» умовами Типового договору, та, керуючись принципом jura novit curia, статтею 269 ГПК України, застосував статті 1212, 1213 ЦК України, стягнувши з Відповідача на користь Позивача вартість безпідставно набутого газу, не застосував відповідальність, встановлену частиною другою статті 625 ЦК України, та не встановив підстав для стягнення пені.
Схожих висновків, як і суд апеляційної інстанції у цій справі, дійшов Верховний Суд у постановах від 05.08.2025 у справі № 917/1297/23, від 19.11.2025 у справі № 917/692/24 у подібних правовідносинах.
7.8. За наведеного колегія суддів КГС ВС в ухвалі про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду висновує про фактичне існування двох взаємовиключних моделей кваліфікації відносин щодо постачання природного газу постачальником «останньої надії», а саме:
договірної - постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі відповідного правового регулювання; договір з постачальником «останньої надії» є публічним договором приєднання, який вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу споживачу, визначеного, зокрема, даними інформаційної платформи оператора ГТС та фактом включення споживача до реєстру постачальника «останньої надії». За такого підходу фактичне постачання газу, підтверджене відповідними даними, означає існування договірних відносин і унеможливлює кваліфікацію правовідносин як кондикційних;
кондикційної - виходить із протилежного: якщо у споживача існувала прострочена заборгованість перед постачальником «останньої надії» та був перевищений строк постачання, а винятки, передбачені частиною другою статті 15 Закону, не застосовуються, укладення договору постачання природного газу з постачальником «останньої надії» є неправомірним або взагалі неможливим, а тому вже спожитий газ може бути предметом вимоги про повернення вартості безпідставно набутого майна за статтями 1212, 1213 ЦК України (саме така позиція відображена у справі № 917/1297/23 і фактично була прийнята апеляційним судом у цій справі, яка переглядається).
7.9. Існування цих двох моделей, на думку колегії суддів КГС ВС, породжує принципово різну відповідальність: за договірної моделі підлягають стягненню основний борг, пеня, 3 % річних та інфляційні втрати (у разі їх заявлення); за кондикційної моделі - стягується вартість безпідставно набутого майна, визначена не за ціною договору, а за іншим критерієм. 
У разі звернення особи з позовом про стягнення заборгованості (договірні правовідносини) сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України, та пені перекваліфікація договірної вимоги на кондикційну, враховуючи принцип jura novit curia, може, на думку колегії, зумовити порушення права особи на справедливий суд.
7.10. Колегія суддів КГС ВС вважає, що аналіз положень Закону, Кодексу ГТС та Правил дає підстави для висновку про те, що підтверджене даними оператора ГТС фактичне постачання природного газу споживачу є належною та достатньою обставиною для визнання укладеним договору постачання природного газу з постачальником «останньої надії» в силу норм статті 15 Закону; такий договір укладається шляхом публічної оферти постачальника та її акцептування відповідним споживачем через сам факт постачання природного газу, а тому ці відносини між сторонами є договірними, а не кондиційними у розмінні статті 1212 ЦК України. Водночас обставини, визначені статтею 15 Закону (зокрема, наявність простроченої заборгованості; неможливість постачання природного газу постачальником «останньої надії» споживачу з перевищенням 60-добового терміну протягом календарного року (за винятком оператора газорозподільної мережі у певний період), не можуть свідчити про те, що договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» є неукладеним у разі неперервного фактичного постачання природного газу споживачу.
Наявність вказаних обставин не може звільняти споживача від обов`язку оплатити вже поставлений природний газ або ж сплачувати його у меншій сумі. Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).
7.11. КГС ВС вважає, що перекваліфікація у цьому разі договірної вимоги на кондикційну, з огляду на принцип jura novit curia підриватиме стабільність відносин на ринку газу, створюючи правову невизначеність щодо розрахунків, суперечить самій правовій природі діяльності постачальника «останньої надії», що недопустимо. Обставина наявності системних недоліків у роботі інформаційної платформи (реєстрації операторів ГРМ у реєстрі постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі, що здійснюється в автоматичному режимі (абзац 7 пункт 2 глава 5 розділ IV Кодексу ГТС) може не узгоджуватися з приписами абзацу третього частини другої статті 15 Закону, зокрема, за наявності у споживачів простроченої заборгованості [що унеможливлює укладення договору між такими споживачами та постачальником «останньої надії» (див. пункти 82-85 постанови Верховного Суду від 07.08.2024 у справі № 910/1007/22)] та не може нівелювати чіткі норми Закону щодо моменту визнання укладеним договору постачання природного газу постачальником «останньої надії».
7.12. Ухвалою від 17.04.2026 Велика Палата Верховного Суду прийняла та призначила справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 17.06.2026.

8. Встановлені судами обставини
8.1. Компанія відповідно до постанови НКРЕКП від 04.07.2017 № 880, здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.
8.2. За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р Позивача визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу, який у передбачених випадках постачає природний газ на умовах Типового договору.
8.3. У період з 01.08.2022 по 30.09.2022 Споживач був закріплений на інформаційній платформі з ЕІС-кодом 56Х070000000002К за постачальником «останньої надії» - Компанією (ЕІС-код 56Х930000008780В).
8.4. Обсяг природного газу, використаний Відповідачем у вказаний період та внесений в алокацію Позивача як постачальника «останньої надії», становить: з 01.08.2022 по 31.08.2022 - 332,38 м.куб; з 01.09.2022 по 30.09.2022 - 1 175 546,90 тис. м.куб. 
8.5. Оскільки Відповідач не перебував у спірний період у реєстрі споживачів будь-якого із постачальників, його було автоматично включено в реєстр споживачів постачальника «останньої надії».
8.6. Відповідач у спірний період з вимогами про припинення газопостачання до Позивача не звертався.
8.7. На підтвердження надсилання Відповідачу рахунків Позивач надав рахунок на оплату № 23433 від 12.09.2022 на сплату 50 318,82 грн, а також докази його надіслання, та рахунок № 25819 від 10.10.2022 на суму 127 413 039,64 грн, на обґрунтування направлення якого до матеріалів справи долучено список № 20.10.2022.
8.8. Суд установив, що рахунок № 25819 від 10.10.2022 на суму 127 413 039,64 грн Відповідач отримав разом з позовною заявою, яка надійшла до суду першої інстанції 23.04.2024.

9.  Позиція Великої Палати Верховного Суду
Щодо меж перегляду
9.1. Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини перша та друга статті 300 ГПК України). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина четверта статті 300 ГПК України).
9.2. З огляду на зазначений припис Велика Палата Верховного Суду переглядає в касаційному порядку постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
9.3. Скаржник висловлює незгоду з постановою апеляційного суду повністю та не погоджується з рішенням суду першої інстанції у частині, у якій йому відмовлено у стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на вартість поставленого у вересні 2022 року газу. У касаційній скарзі Скаржник також стверджує про наявність підстав для касаційного оскарження відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, а саме що судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 310 цього Кодексу (порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази). Як наслідок, Скаржник просить про скасування постанови апеляційного суду і скерування справи на новий апеляційний розгляд для дослідження вказаного ним доказу укладення між Позивачем та Відповідачем договору постачання природного газу постачальником «останньої надії».
9.4. У зв`язку з цим Велика Палата виходить з того, що суд апеляційної інстанції здійснив апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в оскарженій Позивачем частині, з наслідками якого Позивач повністю не згоден, як не згоден і з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні частини вимог.
9.5. Доводи касаційної скарги про помилковість постанови апеляційного суду найперше ґрунтуються на твердженні про неправильне застосування судом норм матеріального права, якими визначається режим поставленого Позивачем Відповідачу газу. Суди обох інстанцій виходили з того, що газ Позивачем Відповідачу у встановленому ними обсязі було поставлено, і в частині встановленого обсягу споживання Відповідачем природного газу Позивача сторони висновки судів не оскаржують.
9.6. Суд першої інстанції виходив у цій справі з того, що Позивач поставив Відповідачу газ у межах договірних відносин. Натомість апеляційний суд дійшов висновку про неможливість установлення таких відносин з огляду на законодавчі обмеження. Тому спершу Великій Палаті Верховного Суду належить вирішити питання про те, яким чином відбувається укладення договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» та чи міг бути укладений такий договір між сторонами у цій справі.
9.7. Якщо ж Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про помилковість висновків апеляційного суду стосовно цього питання застосування матеріального права, їй належить з`ясувати, чи дійсно якась важлива для вирішення справи обставина не була встановлена внаслідок того, що суд не дослідив доказу, на який посилається Скаржник. Якщо ж істотні для вирішення справи обставини були встановлені судами у цій справі, однак неправильно кваліфіковані, Велика Палата Верховного Суду як суд касаційної інстанції виправить ці допущені судами помилки у питанні права самостійно без спрямування справи на новий розгляд, а шляхом зміни судових рішень чи шляхом їх скасування та ухвалення власного рішення, заснованого на правильній кваліфікації встановлених судами обставин, що становитиме часткове задоволення вимог касаційної скарги.

Щодо призначення постачання природного газу постачальником «останньої надії»
9.8. Норми, які регулюють правовідносини у сфері постачання природного газу, визначають, що постачання газу здійснюється на підставі договору з постачальником.
9.9. Згідно з частинами першою-другою статті 12 Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості в порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.
9.10. Згідно з пунктом 3 Правил постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом ГТС. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.
9.11. В окремих випадках постачання природного газу може здійснюватися постачальником «останньої надії».
9.12. Постачальником «останньої надії» є визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу. Постачальник «останньої надії» визначається Кабінетом Міністрів України строком на три роки за результатами конкурсу, проведеного в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (пункт 26 статті 1, абзац третій частини першої статті 15 Закону).
9.13. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 15 Закону постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника «останньої надії», та на умовах типового договору постачання постачальником «останньої надії», що затверджується Регулятором, у разі якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника «останньої надії».
9.14. Частиною третьою розділу VI Правил визначено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачу (за умови відсутності відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта) та оператору газорозподільної системи в таких випадках:
- банкрутство, ліквідація попереднього постачальника природного газу;
- зупинення або анулювання ліцензії на постачання природного газу попереднього постачальника;
- відсутність підтвердженої номінації та реномінації постачальника споживача, постачальника, який здійснює постачання газу оператору газорозподільної системи для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі, або оператора газорозподільної системи, який здійснює закупівлю природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі на підставі договору (договорів) купівлі-продажу природного газу в оптового продавця, для газової доби D до 02:00 UTC (04:00 за київським часом) години для зимового періоду в газову добу (D-1) та 01:00 UTC (04:00 за київським часом) години для літнього періоду в газову добу (D-1) на точку виходу до газорозподільної системи, крім випадків ініціювання постачальником «останньої надії» відключення по об`єкту такого споживача (положення цього абзацу застосовується при постачанні природного газу побутовому споживачу, споживачу, що здійснює виробництво теплової енергії, та оператору газорозподільної системи);
- відсутність побутового споживача або споживача, що здійснює виробництво теплової енергії (точки комерційного обліку споживача) в реєстрі споживачів будь-якого постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС (положення цього абзацу застосовується при постачанні природного газу побутовому споживачу та споживачу, що здійснює виробництво теплової енергії).
9.15. Постачання природного газу здійснюється відповідно до умов Типового договору.
9.16. Абзацом четвертим частини першої статті 12 Закону передбачено, що постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним.
9.17. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 15 Закону постачальник «останньої надії» постачає природний газ споживачу протягом строку, який не може перевищувати 60 діб та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії».
9.18. Схожі положення містить абзац другий частини розділу VIПравил, за яким максимальна тривалість постачання природного газу постачальником «останньої надії» не може перевищувати шістдесяти днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником «останньої надії».
9.19. Згідно з пунктом 3.3 Типового договору період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесяти діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.
9.20. За абзацами другим, третім частини другої статті 15 Закону після закінчення цього строку постачальник «останньої надії» зобов`язаний припинити постачання природного газу споживачу. Постачальник «останньої надії» має право припинити постачання природного газу споживачу до закінчення вищезазначеного строку у разі невиконання цим споживачем обов`язку щодо повної та своєчасної оплати вартості природного газу, який постачається постачальником «останньої надії», відповідно до типового договору постачання постачальником «останньої надії».
Договір між постачальником «останньої надії» та споживачем не може бути укладений за наявності простроченої заборгованості у такого споживача перед таким постачальником «останньої надії», крім випадків, якщо таким споживачем є побутовий споживач, споживач, що є бюджетною установою відповідно до Бюджетного кодексу України, закладом охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо), закладом охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), споживач, що здійснює виробництво теплової енергії.
9.21. Аналіз наведених положень законодавства свідчить про встановлену заборону на укладення договору постачання природного газу між постачальником «останньої надії» та споживачем за наявності у такого споживача простроченої заборгованості; неможливість постачання природного газу постачальником «останньої надії» споживачу із перевищенням 60-добового терміну протягом календарного року; встановлений законодавством механізм припинення постачальником «останньої надії» постачання споживачу природного газу після закінчення 60-добового терміну постачання (див. постанови Верховного Суду від 19.06.2024 у справі № 913/264/23, від 19.06.2024 у справі № 913/283/23, від 07.08.2024 у справі № 910/1007/22 та інші).
9.22. Наведені обмеження зумовлені тим, що постачальник «останньої надії» не є суб`єктом, орієнтованим на довгострокове обслуговування споживачів, а виконує виключно функцію тимчасового «страхування» для забезпечення безперервності газопостачання у разі виникнення кризових ситуацій. Схожий висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 917/1297/23.
9.23. Розділ VI Правил також покладає на постачальника «останньої надії» необхідність повідомити споживача про обмежений строк постачання природного газу, ціну природного газу для споживача та поінформувати споживача про його право та необхідність вибору іншого постачальника шляхом розміщення відповідної інформації на сайті постачальника «останньої надії». Для побутових споживачів така інформація додатково розміщується у платіжних документах за спожитий природний газ.
9.24. Отже, постачання природного газу постачальником «останньої надії» має бути тимчасовим заходом «страхування» споживача на випадок ситуацій, за яких постачання природного газу не може здійснюватися йому постачальником, з яким було укладено відповідний договір, або якщо такий договір не був укладений у певний період.

Щодо механізму укладення договору з постачальником «останньої надії»
9.25. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 15 Закону договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу.
9.26. Згідно з абзацами першим - третім пункту 1 розділу VIПравил договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.
Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.
Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу ГТС.
9.27. Положення Кодексу ГТС визначають, що оператор ГТС зобов?язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб?єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ (абзац перший пункту 1 глави 3 розділу IV цього Кодексу).
9.28. Інформаційна платформа має містити поточні та статистичні дані, у тому числі інформацію про всіх суб?єктів ринку природного газу, включаючи споживачів, яким в установленому порядку присвоєні ЕІС-код; інформацію про постачальника «останньої надії»; інформацію про реєстри споживачів постачальника; дані відсутності у споживача закріпленого постачальника (за їх наявності) з початку функціонування інформаційної платформи; інформацію про періоди постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії» тощо (пункти 1, 2 розділу IV Кодексу ГТС)
9.29. Відповідно до пункту 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій / реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом.
Для вчинення вищезазначених дій веб додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі «Інтернет» цілодобово, сім днів на тиждень.
Суб`єкти ринку природного газу, які уклали (переуклали) з оператором ГТС договір транспортування, набувають права доступу до інформаційної платформи та статусу користувача платформи з моменту укладення (переукладення) договору. Оператор ГТС присвоює кожному такому суб`єкту ринку природного газу код користувача платформи та створює на інформаційній платформі інтерфейс такого користувача відповідно до його статусу суб`єкта ринку природного газу (постачальник, оператор газорозподільної системи, оптовий продавець / покупець, оператор газосховищ тощо), про що має повідомити останнього. При цьому додатком до договору визначаються уповноважені особи суб`єкта ринку природного газу (користувача платформи), які будуть мати право доступу до інформаційної платформи від імені користувача платформи (зазначаються їхні адреси електронної пошти та контактні дані), для їх електронної реєстрації, що оформлюється у вигляді повідомлення на створення облікового запису уповноважених осіб користувача платформи за формою, наведеною в додатку 1 до цього Кодексу, до якого додаються у письмовій формі довіреності користувача платформи на кожну уповноважену особу.
Інформаційна платформа має бути доступною для інших користувачів виключно для перегляду публічної інформації без права вчинення інших дій. Користувачам, які мають повноваження на вчинення певних дій, передбачених цим Кодексом, право доступу надається після реєстрації оператором ГТС заяви про набуття статусу користувача системи за процедурою, визначеною оператором ГТС на власному вебсайті, та електронної реєстрації уповноважених осіб користувача платформи за поданням оператору ГТС повідомлення на створення облікового запису уповноважених осіб користувача платформи за формою, наведеною у додатку 1 до цього Кодексу, до якого мають бути додані у письмовій формі довіреності користувача платформи на кожну уповноважену особу.
Оператор ГТС забезпечує допомогу учасникам ринку природного газу в роботі з інформаційною платформою. Контактна інформація та години роботи служби підтримки інформаційної платформи оприлюднюються на вебсайті оператора ГТС.
9.30. Абзацами першим та другим пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС визначено, що з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником «останньої надії» здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом та Правилами.
9.31. Водночас у абзаці четвертому цього положення визначено, що у випадку постачання природного газу постачальником «останньої надії» кінцева дата постачання визначається автоматично інформаційною платформою оператора ГТС відповідно до граничного строку постачання, визначеного Законом та Правилами.
9.32. Згідно з абзацом десятим пункту 2 глави 5 розділу ІV Кодексу ГТС реєстрація побутового споживача, споживача, що здійснює виробництво теплової енергії або оператора газорозподільної системи здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі інформації про відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об?єкта у визначених випадках.
9.33. Відповідно до абзаців тринадцятого та чотирнадцятого пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС реєстрація споживача, що не є побутовим (крім споживача, що здійснює виробництво теплової енергії, та оператора газорозподільної системи), здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі інформації про відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта у випадку, якщо діючому постачальнику було зупинено дію чи анульовано ліцензію на постачання природного газу.
Дата початку постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії» визначається в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі.
9.34. Таким чином, функціонуванням інформаційної платформи забезпечується автоматизація у взаємовідносинах учасників ринку природного газу.
Аналіз наведених нормативних положень дає підстави для висновку, що реєстрація споживача в реєстрі постачальника «останньої надії» для забезпечення безперервності постачання відбувається автоматично за наявності на інформаційній платформі даних про відсутність у споживача іншого постачальника у певний період, тобто у разі коли система не фіксує цього споживача в реєстрі споживачів іншого постачальника. При цьому договір з постачальником «останньої надії» укладається внаслідок самого факту споживання природного газу з ресурсу постачальника «останньої надії».

Щодо припинення договору постачання природного газу з постачальником «останньої надії»
9.35. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 Закону після закінчення цього строку (60 діб, абзац перший цієї норми) постачальник «останньої надії» зобов`язаний припинити постачання природного газу споживачу. Постачальник «останньої надії» має право припинити постачання природного газу споживачу до закінчення вищезазначеного строку у разі невиконання цим споживачем обов`язку щодо повної та своєчасної оплати вартості природного газу, який постачається постачальником «останньої надії», відповідно до типового договору постачання постачальником «останньої надії».
9.36. Схожі положення містяться в пункті 5 розділу VIПравил, за яким після закінчення граничного строку постачання природного газу постачальником «останньої надії», передбаченого цим розділом та Законом, постачальник «останньої надії» зобов`язаний припинити постачання природного газу за договором зі споживачем. Виключення споживача з Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» здійснюється у порядку, визначеному Кодексом ГТС. У випадку якщо споживач не був включений до реєстру споживачів іншого постачальника після закінчення постачання природного газу постачальником «останньої надії», до такого споживача повинні застосовуватись заходи з припинення розподілу / транспортування (для прямих споживачів) природного газу споживачу відповідно до умов Кодексу ГРС та Кодексу ГТС.
9.37. За змістом наведених норм після закінчення встановленого граничного строку постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії» обов?язок припинити постачання природного газу цьому споживачу покладається саме на такого постачальника.
9.38. Поряд з цим чинні на час виникнення спірних правовідносин нормативні положення не вказували на автоматичне припинення договору з постачальником «останньої надії», не містили посилання на автоматичне припинення системою постачання природного газу постачальником «останньої надії» після спливу встановленого граничного 60-добового строку чи автоматичне виключення такого споживача з реєстру споживачів постачальника «останньої надії» чи блокування можливості отримання природного газу споживачем з ресурсу постачальника «останньої надії» у зв?язку з обліковуванням за ним заборгованості.
9.39. Відповідно до абзаців третього, восьмого пункту 4 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС постачальник, який має намір постачати природний газ споживачу, який включений до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії», має право за одну добу до кінцевого терміну подання номінації на газову добу (D), визначеного цим Кодексом, включити такого споживача до власного Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі, вказавши період постачання природного газу такому споживачу.
9.40. При цьому за умови виконання таким постачальником інших вимог цього Кодексу для початку постачання природного газу споживачу такий споживач автоматично виключається з Реєстру постачальника «останньої надії», про що інформаційна платформа автоматично повідомляє постачальника «останньої надії». Якщо постачальник не виконує інші вимоги цього Кодексу для початку постачання природного газу споживачу, такий споживач з Реєстру постачальника «останньої надії» не виключається до досягнення граничного строку постачання постачальником «останньої надії» або до початку постачання іншим постачальником, крім випадків виключення споживача постачальником «останньої надії» з власного Реєстру споживачів постачальника до закінчення граничного строку постачання на підставах, визначених Правилами постачання природного газу. При зміні споживачем постачальника «останньої надії» на іншого постачальника пункти 5-6 цієї глави не застосовуються.
9.41. Отже, єдиний випадок, за якого споживач виключається з Реєстру постачальника «останньої надії» відбувається у разі, якщо споживач уклав договір з іншим постачальником і такий постачальник вчинив дії, необхідні для початку постачання газу такому споживачу згідно з Кодексом ГТС. У такому випадку договір постачання з постачальником «останньої надії» достроково припиняється по завершенню газової доби, що передує газовій добі початку постачання новим постачальником. Тобто в разі укладення договору з іншим постачальником в загальному порядку та, відповідно, включенням цим постачальником споживача до власного реєстру споживачів.
9.42. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що споживач також не позбавлений права відмовитися від договору. Згідно з розділом VIПравил якщо споживач в інших випадках бажає до закінчення строку, визначеного пунктом 2 цього розділу, відмовитися від постачання природного газу постачальником «останньої надії», він має право розірвати договір без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику «останньої надії» шляхом надання його одностороннього письмового повідомлення щонайменше за три дні до дати розірвання. Розірвання договору не звільняє споживача від сплати за спожитий природний газ за договором.
9.43. Отже, передбачено, що договір постачання природного газу з постачальником «останньої надії» до закінчення 60-добового граничного строку постачання може бути припинений як самим споживачем, так і постачальником у разі наявності у такого споживача заборгованості або у разі реєстрації споживача в реєстрі іншого постачальника.
9.44. Разом з цим, якщо договір з постачальником «останньої надії» не було припинено до закінчення 60-добового граничного строку, постачальник «останньої надії» не припинив постачання природного газу споживачу, який був включений до його реєстру, а споживач продовжує споживати природний газ за відсутності у нього іншого постачальника, то немає підстав вважати, що такі правовідносини є недоговірними, враховуючи, що договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» вважається укладеним шляхом акцептування публічної оферти споживачем через сам факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.
9.45. Велика Палата Верховного Суду у цьому висновку виходить з того, що положення частини другої статті 15 Закону не можуть бути недобросовісно використані споживачем, аби поставити порушника зобов`язання, який має прострочену заборгованість перед постачальником, або споживача, який продовжує споживання природного газу понад встановлені Законом обмеження, в більш сприятливі умови, порівняно з тими, на які цей споживач міг розраховувати, якби порушення з його боку не було.
9.46. За відсутності у споживача іншого постачальника або права на споживання газу на інших передбачених законом або договором більш сприятливих умовах положення частини другої статті 15 Закону спрямовані передусім на захист інтересів постачальника «останньої надії».

Висновок про застосування норм права
9.47. Велика Палата Верховного Суду, застосовуючи у цій справи положення статті 15 Закону, доходить таких висновків про те, як їх слід тлумачити і застосовувати.
9.48. Абзац другий частини першої статті 15 Закону про те, що договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу, слід розуміти так, що цей договір вважається укладеним шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.
9.49. Положення частини другої статті 15 Закону, які встановлюють обмеження строку постачання природного газу постачальником «останньої надії» та визначають, що договір між постачальником «останньої надії» та споживачем не може бути укладений за наявності простроченої заборгованості у такого споживача перед таким постачальником «останньої надії», слід застосовувати з урахуванням наведеного вище положення абзацу другого частини першої статті 15 Закону.
Тобто якщо договір з постачальником «останньої надії» не було припинено до закінчення 60-добового граничного строку, постачальник «останньої надії» не припинив постачання природного газу споживачу, який був включений до його реєстру, а споживач продовжує споживати природний газ за відсутності у нього іншого постачальника, то немає підстав вважати, що такі правовідносини є недоговірними, враховуючи, що договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» вважається укладеним шляхом акцептування публічної оферти споживачем через сам факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.
9.50. Формулюючи ці висновки, Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, до якої категорії споживачів належить Відповідач, а також що у цій справі суди не встановили, що Відповідач як споживач мав право на споживання природного газу на будь-яких інших, більш сприятливих умовах. Відповідач рішення судів не оскаржує і, відповідно, про такі більш сприятливі умови не стверджує. 
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що зроблені у цій справі висновки також сформульовані в умовах, коли суди обох інстанцій встановили, що споживання газу Позивачем було здійснене у визначеному судами обсязі з ресурсу Позивача (в цій частині Позивач судових рішень не оскаржував, а Відповідач їх не оскаржував узагалі) і спірним питанням на вирішенні Великої Палати було саме питання про режим або умови такого споживання природного газу Відповідачем з ресурсу Позивача.

Щодо відступу від висновків
9.51. Формулюючи цей висновок, Велика Палата Верховного Суду відступає від інших підходів у застосуванні вказаних норм статті 15 Закону, зокрема, викладених у постановах Верховного Суду від 20.11.2024 та 05.08.2025 у справі № 917/1297/23, від 19.11.2025 у справі № 917/692/24 у подібних правовідносинах.
9.52. Велика Палата Верховного Суду враховує, що в постанові від 05.08.2025 у справі № 917/1297/23 Верховний Суд, формулюючи висновок про кондикційний характер правовідносин між постачальником та споживачем природного газу, послався на свій попередній висновок у цій же справі і вказав, що «застосування умов Типового договору в ситуації, коли договірні відносини між сторонами не були належним чином оформлені, не відповідає засадам цивільного та господарського права. Типовий договір постачання природного газу є стандартною формою угоди, яка регулює договірні правовідносини між постачальником і споживачем, але лише за умови досягнення взаємної згоди сторін. Застосування умов Типового договору, зокрема щодо ціни природного газу, за відсутності належного укладення договору між сторонами є юридично необґрунтованим і суперечить загальним принципам цивільного та господарського права, а тому за встановленими судами обставинами спору отримання відповідачем природного газу здійснено у позадоговірному порядку, а відповідні правовідносини між сторонами є кондикційними.
9.53. Висновуючи про відсутність належно оформленого договору, Верховний Суд, на думку Великої Палати Верховного Суду, не врахував особливостей механізму укладення договору з постачальником «останньої надії», який вважається укладеним шляхом акцепту публічної оферти за відсутності у споживача іншого постачальника (що виключало б технічну можливість обліковувати споживача в Реєстрі постачальника «останньої надії») внаслідок здійснення споживачем споживання природного газу і за відсутності даних про те, що будь-яка зі сторін повідомила іншу про припинення договору і постачання газу було припинено, у тому числі у зв`язку з наявністю простроченої заборгованості, а також за відсутності даних про те, що спожитий газ було правомірно одержано в іншому режимі, більш сприятливому для споживача. 
9.54. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що вона відступає не від постанови у конкретній справі, а від висновку щодо застосування норм права. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність повного переліку постанов, від висновку хоча б в одній із яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (пункт 42), від 26.10.2022 у справі № 201/13239/15-ц (пункт 43) та від 14.06.2023 у справі № 448/362/22 (пункт 66)].
9.55. У разі коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду, згідно із частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду [див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 214/5505/16 (пункт 36), від 08.06.2022 у справі № 362/643/21 (пункт 67), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (пункт 43) та від 14.06.2023 у справі № 448/362/22 (пункт 67)].
9.56. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд у своїх висновках зосередився на тому, що Компанія як постачальник «останньої надії» вже здійснювала постачання природного газу споживачу у січні-лютому 2022 року, за яким у спірний період вже обліковувалася заборгованість, договір постачання природного газу з постачальником «останньої надії» не міг бути укладений відповідно до встановленої законом прямої заборони, тому спірні правовідносини регулюються статтями 1212, 1213 ЦК України щодо набуття та збереження майна без достатньої правової підстави, повернення безпідставно набутого майна.
9.57. У своїй постанові суд апеляційної інстанції послався на висновок, викладений у тому числі в постанові від 20.11.2024 у справі № 917/1297/23, в якій Верховний Суд виснував, що положення чинного законодавства та умови типового договору свідчать про встановлену заборону на укладення договору постачання природного газу між постачальником «останньої надії» та споживачем за наявності у такого споживача простроченої заборгованості; неможливість постачання природного газу постачальником «останньої надії» споживачу із перевищенням шістдесятидобового терміну протягом календарного року; встановлений законодавством механізм припинення постачальником «останньої надії» постачання споживачу природного газу після закінчення шістдесятидобового строку.
9.58. У питанні визначення вартості природного газу суд апеляційної інстанції послався на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.05.2025 у справі № 916/3575/23, як на такий, що ухвалений у подібних правовідносинах, містить посилання на постанову від 20.11.2024 у справі № 917/1297/23.
9.59. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово наголошувала, що для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення. При цьому в кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов?язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб?єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (див., зокрема, постанову Великої Палата Верховного Суду 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц).
9.60. У справі № 916/3575/23 суд розглядав вимоги про стягнення вартості безпідставно набутого природного газу у зв`язку з порушенням умов пункту 11 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867, з огляду на що у позивача не було правових підстав для постачання природного газу споживачу у спірний період, а у відповідача виник обов?язок щодо самостійного припинення використання природного газу у цей період. У постанові від 28.05.2025 у вказаній справі з урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів того, що у відповідача були правові підстави на відбір природного газу у спірний період, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно здійснив відбір природного газу, який не може бути повернений в натурі, тому має бути відшкодована його вартість на підставі частини другої статті 1213 ЦК України. При цьому послався на постанову Верховного Суду від 23.07.2024 у справі № 916/3575/23.
9.61. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що правовідносини сторін у цій справі хоч і виникли щодо постачання природного газу, однак не стосувалися виконання чи невиконання будь-якою зі сторін пунктів Положення № 867, а отже, регулюються різними нормами, тому висновки суду апеляційної інстанції про подібність цих правовідносин є помилковими.

Щодо наслідків кваліфікації спірних правовідносин
9.62. Враховуючи власний висновок, сформульований у цій справі, при кваліфікації спірних у цій справі правовідносин Велика Палата Верховного Суду бере до уваги: автоматичне включення та перебування Позивача в Реєстрі постачальника «останньої надії» у спірний період; відсутність даних про інші умови постачання газу Відповідачем Позивачу; що суди не встановили обставин укладення у спірний період Позивачем договору постачання природного газу з іншим постачальником, що виключало б технічну можливість обліковувати споживача в реєстрі постачальника «останньої надії»; відсутність даних про те, що будь-яка зі сторін повідомила іншу про припинення договору і постачання газу було припинено, у тому числі у зв`язку з несплатою (наявність заборгованості); що договір з постачальником «останньої надії» укладається фактично автоматично за відсутності у споживача іншого постачальника через факт споживання природного газу, - правовідносини сторін у цій справі є такими, що виникли з договору з постачальником «останньої надії».
9.63. Відповідно до абзацу першого частини другої розділу VIПравил та пункту 2.1 Типового договору Споживач зобов?язаний своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, в строк та в порядку, що визначені договором.
9.64. З огляду на наведене суд першої інстанції правильно кваліфікував правовідносини, що виникли у цій справі, як такі, що виникли з договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», задовольнивши позовні вимоги про стягнення суми основного боргу за спожитий у серпні-вересні 2022 року природний газ у повному обсязі, у зв?язку з чим рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню в силі в цій частині.
9.65. Натомість постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню повністю як така, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Стосовно доводів касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не дослідив істотного доказу
9.66. Позивач у касаційній скарзі стверджує, що суд апеляційної інстанції не врахував доказу укладення між сторонами договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», а саме листа оператора ГТС від 04.07.2023 № ТОВВИХ-23-9006. Касаційне провадження також у зв`язку з цим було відкрите з посиланням на наявність підстав для касаційного оскарження відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, а саме що судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 310 цього Кодексу (порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази). 
Скаржник просить про скасування постанови апеляційного суду і скерування справи на новий апеляційний розгляд для дослідження вказаного ним доказу укладення між Позивачем та Відповідачем договору постачання природного газу постачальником «останньої надії».
9.67. Разом з тим Скаржник також вказує на помилковість висновку апеляційного суду про те, що «сам факт включення споживача до Реєстру постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора ГТС не є належним та достатнім доказом укладення договору».
9.68. Суди у цій справі встановили, що Відповідач здійснював споживання природного газу з ресурсу Позивача і в період споживання був включений до реєстру Позивача як постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора ГТС
9.69. З огляду на ці обставини, а також відсутність у Відповідача іншого постачальника у спірний період та підстав стверджувати про право одержати поставлений газ на інших, більш сприятливих умовах, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно кваліфікував спірні відносини як такі, що виникли з договору постачання природного газу постачальником «останньої надії».
9.70. Тобто правильна кваліфікація спірних правовідносин не потребувала дослідження вказаного Позивачем доказу в описаному ним аспекті. Всі істотні для вирішення справи обставини суди встановили, однак апеляційний суд дійшов помилкового висновку стосовно їх юридичного значення.
9.71. У зв`язку із цим Велика Палата робить висновок про відсутність підстав для скеровування справи на новий апеляційний розгляд для усунення порушення норм процесуального права, про що просив Позивач.

Щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних, нарахованих на суму боргу за вересень 2022 року
9.72. У поданій касаційній скарзі Скаржник також стверджує про неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення інфляційних, 3 % річних та пені, нарахованих на борг за поставку природного газу у вересні 2022 року.
9.73. Суд першої інстанції задовольнив вимоги про стягнення з Відповідача суми основного боргу за вересень 2022 року, відмовивши у стягненні нарахованих на цю суму пені, 3 % річних та інфляційних, вказавши, що рахунки на оплату поставленого природного газу були направлені разом з позовною заявою, тобто з порушенням установленого умовами Типового договору строку, тому не охоплюються заявленим до стягнення періодом.
9.74. З цим висновком Велика Палата Верховного Суду не погоджується з огляду на таке.
9.75. За загальними положеннями частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
9.76. Як уже зазначалося, постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється відповідно до Типового договору.
9.77. Пунктом 4.3 Типового договору передбачено, що постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторони це окремо обумовили).
9.78. Відповідно до пункту 4.4 Типового договору споживач зобов?язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.
9.79. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення сум 3 % та річних, нарахованих на суму боргу за вересень 2022 року, суд першої інстанції помилково виснував про те, що за умовами пунктів 4.3. 4.4 Типового договору та відповідно до положень статті 629 ЦК України підставою для здійснення розрахунків є отримання Споживачем відповідно рахунку від Компанії.
9.80. Згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
9.81. Разом з цим частина перша статті 530 ЦК України визначає, що якщо в зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
9.82. Так, умовами пункту 4.3 Типового договору встановлено строк, у який постачальник зобов?язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу, однак у пункті 4.4 Типового договору для споживача встановлений строк оплати поставленого природного газу - до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу і цей строк не ставиться в залежність від факту надіслання рахунку на оплату чи дотримання постачальником строку надання споживачу рахунку на оплату.
9.83. За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє від обов`язку оплатити товар. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18, від 29.04.2020 у справі № 915/641/19.
9.84. Водночас згідно з пунктом 4.2 Типового договору об?єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ / Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться на інформаційній платформі оператора ГТС та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.
9.85. Велика Палата Верховного Суду враховує, що відповідні дані про об?єм та ціну спожитого природного газу містяться на інформаційній платформі та є доступними для Споживача як учасника ринку природного газу, а умови договору не пов?язують обов?язок оплати з фактом отримання рахунку.
9.86. У зв`язку із цим Велика Палата Верховного Суду не знаходить підстав вважати, що лише з одержаного рахунку Відповідач мав можливість визначити обсяг і вартість спожитого природного газу і що у спірних відносинах має місце така специфіка, яка б дозволяла вважати ненадання такого рахунку простроченням кредитора, а тому не вбачає підстав вважати тут не застосовною наведену в у підпункті 9.83 цієї постанови практику.
9.87. Виходячи з наведеного, оплату поставленого у вересні 2022 року природного газу споживачу слід було здійснити до 31.10.2022 включно.
9.88. Перевіривши наданий Компанією розрахунок сум 3 % річних та інфляційних, Велика Палата Верховного Суду вважає його арифметично правильним, а позовні вимоги про стягнення 5 087 823,21 грн як 3 % річних та 9 310 486,18 грн інфляційних такими, що підлягали задоволенню.
9.89. Підпунктом 4.5 Типового договору встановлено, що в разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
9.90. Згідно із частиною шостою статті 232 ГК України, чинного на час спірних правовідносин, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
9.91. Наданий Позивачем розрахунок пені виконаний з урахуванням цього обмеження стосовно строку нарахування та арифметично правильний, отже, позовна вимога про стягнення 31 591 452,21 грн пені, нарахованої за прострочення виконання зобов?язання з оплати поставленого у вересні 2022 року природного газу, підлягала задоволенню.
9.92. Відповідач заяв стосовно помилковості цих розрахунків або існування підстав для зменшення стягуваних сум протягом розгляду справи в судах не заявляв.
9.93. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2024 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 5 087 823,21 грн - 3 % річних, 9 310 486,18 грн інфляційних втрат та 31 591 452,21 грн пені слід скасувати із прийняттям у цій частині нового рішення про задоволення позову.
9.94. Враховуючи, що висновок суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені за поставлений у серпні 2022 року природний газ хоч і ґрунтується на помилковому тлумаченні умов договору, однак не мало наслідком прийняття неправильного по суті рішення, Велика Палата Верховного Суду залишає це рішення в силі з мотивів, викладених у цій постанові.

Стосовно доводів Скаржника про порушення апеляційним судом принципу nonreformatio in peius
9.95. Оскільки Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що апеляційний суд неправильно кваліфікував спірні правовідносини у справі як кондикційні і, відповідно, помилково скасував рішення суду першої інстанції у тій частині, якою було задоволено частину позовних вимог Компанії, суд касаційної інстанції скасовує постанову апеляційного суду саме з цих підстав.
9.96. З огляду на це Велика Палата Верховного Суду не досліджує питання про застосування принципу заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) у цій справі і жодних висновків стосовно цього принципу не робить.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
9.97. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
9.98. Згідно зі статтею 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
9.99. З огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід скасувати повністю, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог з прийняттям у цій частині нового рішення про задоволення позову; в решті рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню в силі, у зв?язку із чим касаційну скаргу слід частково задовольнити. 

Судові витрати
9.100. Оскільки касаційна скарга підлягає частковому задоволенню зі скасуванням постанови суду апеляційної інстанції та прийняттям у справі частково нового рішення, судові витрати за подання позову, апеляційної та касаційної скарг підлягають покладенню на Відповідача.

Керуючись статтями 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду

П О С Т А Н О В И Л А:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.
2. Скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.07.2025 повністю, скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2024 в частині відмови у задоволенні позовних вимог, в цій частині прийняти нове рішення; задовольнити позовні вимоги про стягнення сум пені, 3 % річних та інфляційних; стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (49101, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Олександра Кониського, 5; код ЄДРПОУ 20262860) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» » (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1; код ЄДРПОУ 40121452) 5 087 823 грн 21 коп 3 % річних, 9 310 486 грн 18 коп інфляційних та 31 591 452 грн 21 коп пені.
3. В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2024 залишити в силі.
4. Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (49101, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Олександра Кониського, 5; код ЄДРПОУ 20262860) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1; код ЄДРПОУ 40121452) 847 840 грн, 1 017 408 грн та 1 627 852, 80 грн судового збору за розгляд позову, апеляційної та касаційної скарг.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя		С. О. Погрібний	
Суддя-доповідач 		К. М. Пільков	
Судді:	О. О. Банасько	М. В. Мазур	
	О. В. Білоконь 	Н. М. Мартинюк	
	О. Л. Булейко	Н. С. Стефанів	
	М. М. Гімон	Т. Г. Стрелець	
	О. А. Губська	О. В. Ступак	
	А. А. Ємець	М. Ю. Тітов	
	В. В. Король	І. В. Ткач	
	С. І. Кравченко	В. Ю. Уркевич	
	О. В. Кривенда