Справа № 686/21966/26
Провадження № 2-а/686/390/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2026 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючої судді Хараджі Н.В., за участю секретаря судового засідання Мельник А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданої адвокатом Іваницьким Андрієм Мироновичем, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-
встановив:
До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення від 19.07.2026 року № R634026, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 19 липня 2026 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено постанову № R634026 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , Позивач) притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. (далі – постанова). Вказана постанова з`явилась у Позивача у мобільному за стосунку «Резерв+» 19.07.2026 року, без його власної на те ініціативи та волевиявлення. В оскаржуваній постанові зазначено, що 15.07.2026 року через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста нібито надійшла заява Позивача, у якій він не оспорює допущене порушення та погоджується на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності. Короткий зміст заяви у постанові викладено загально: «Повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з порушенням правил військового обліку (законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію)». Як фактичну підставу притягнення до відповідальності Відповідач зазначив, що за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів нібито встановлено, що ОСОБА_1 «не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК», чим порушив пункт 2 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». При цьому постанова не містить дати, часу, місця та конкретних обставин нібито вчиненої відмови; номера і дати направлення на ВЛК; доказів його вручення або надсилання; назви військово-лікарської комісії; дати, на яку Позивач мав прибути, а також доказів будь-якої винної поведінки Позивача. Позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає її протиправною, необґрунтованою та такою, що прийнята без належної перевірки фактичних обставин, оскільки: ОСОБА_1 не подавав заяви про визнання конкретного адміністративного правопорушення і не висловлював волі на відмову від процесуальних прав, передбачених статтею 268 КУпАП; Позивачу не надходило направлення на проходження військово-лікарської комісії ані у паперовій, ані в електронній формі; він не був повідомлений про дату, час та місце проходження ВЛК; Позивач не відмовлявся від проходження військово-лікарської комісії, не складав і не підписував жодного акта про відмову, не повідомляв посадових осіб ТЦК та СП або медичного закладу про небажання пройти медичний огляд; Позивач не перебуває у розшуку; жодного процесуального рішення про його розшук, доставлення або затримання йому не вручалося; постанова не містить посилань на належні й допустимі докази, якими підтверджено оцінки конкретних обставин справи. За цих обставин сама по собі автоматизована реєстрова позначка, яка відтворена і в тексті постанови, не доводить подію правопорушення, винність Позивача або наявність законного і належно доведеного обов`язку прибути на конкретну ВЛК у конкретний час. ОСОБА_1 жодного направлення на ВЛК не отримував. У застосунку «Резерв +» направлення не відображалось, повідомлення із зазначенням дати, часу й місця проходження ВЛК не надходило, паперове направлення під підпис не вручалося, поштовим відправленням не надсилалося. Позивач не був викликаний до закладу охорони здоров`я і не був ознайомлений з рішенням керівника ТЦК та СП про направлення на медичний огляд. У зв`язку з чим вважає, що наявні підстави для скасування постанови у зв`язку з недоведенням наявності у його діях складу і події адміністративного правопорушення передбаченого ч. З ст. 210-1 КУпАП.
Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.08.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі направлено учасникам справи
Від відповідача 10.08.2026 року на адресу суду надійшли витребувані матеріали адміністративного провадження, а 21.08.2026 року надійшли письмові пояснення по справі, за якими просили в задоволенні позову відмовити з посиланням на законність оскаржуваної постанови.
За правилами частини п`ятої та сьомої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень частини п`ятої та сьомої статті 262 КАС України до суду не надійшло.
Відповідно до частини першої, другої та восьмої статті 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до пунктів 1 8 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
З матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження є акт територіального центру комплектування про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення обов`язків військовозобов`язаного та посадових осіб. 
Диспозиція частини третьої статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Тобто диспозиція наведеної норми є бланкетною, тобто лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права або інших підзаконних актів (інструкцій, переліків, статутів, положень, наказів, правил тощо.
Згідно оскаржуваної постанови від 19.07.2026 року № R634026 вбачається, що за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів нібито встановлено, що ОСОБА_1 не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК (пункт 2 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», чим допустив порушення законодавства про оборону мобілізаційну підготовку та мобілізацію, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУПАП та накладено штраф в розмірі 17000 грн..
Згіднопункту 2 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» встановлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Проте будь-яких доказів чи посилання на них, що позивач був визнаний обмежено придатним матеріали справи не містять Відсутні ці обставини у наданих відповідачем поясненнях.
Відповідно до п.69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024, у разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік. 
У свою чергу, п.68 Порядку передбачено, що резервісти та військовозобов`язані, які в мирний час були призначені на комплектування військових частин (установ) з врученням мобілізаційних розпоряджень під час мобілізаційного розгортання Збройних Сил та інших військових формувань, призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період за результатами раніше пройдених медичних оглядів та їх опитування про наявність або відсутність скарг на стан здоров`я. Резервісти або військовозобов`язані, у яких відсутні скарги на стан здоров`я, на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду не направляються.
Особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію.
Отже, Порядком передбачено те, що у разі коли у осіб, в яких, зокрема, закінчився строк дії рішення постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.
При цьому, наведені вище положення вказаного Порядку, як і інші нормативно-правові акти, на які посилався відповідач в оскаржуваній постанові, не передбачають обов`язку військовозобов`язаного самостійно (без направлення) проходити ВЛК щорічно під час дії воєнного стану.
Доказів того, що позивач направлявся для проходження ВЛК відповідачем суду не надано.
При цьому в оскаржуваній постанові взагалі не конкретизовано, в чому саме полягає адміністративне правопорушення (не проходження чи відмова від проходження ВЛК), не зазначено дату та місце його вчинення.
Не міститься цих обставини й у надісланих відповідачем поясненнях на позовну заяву.
Надані відповідачем витребувані документи також не містять вказаних відомостей, що унеможливлює суд встановити наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення.
Вказана неконкретизація оскаржуваної постанови в частині встановлених фактичних обставин з урахуванням норм, порушення яких інкриміновано позивачу, унеможливлює суд встановити дійсні обставини справи та надати вірну їм правову кваліфікацію.
При цьому наявність згоди позивача на притягнення його до адміністративної відповідальності не змінює ці обставини.
Водночас суд враховує, що заявник у позові заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, а також зазначає про відсутність конкретизації інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Стороною відповідача доводи сторони позивача не спростовані.
Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 не досліджено всіх обставин порушення законодавства про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, не конкретизовано в постанові у відповідності до діючих норм законодавства усі обставини вчиненого правопорушення, допущено неузгодженості окремих частин оскаржуваної постанови, що унеможливлює суд встановити дійсні обставини справи, а в судовому засіданні усунути виявлені суперечності не представляється можливим, а тому, рішення суб`єкта владних повноважень слід скасувати, а справу надіслати на новий розгляд до компетентного органу, тобто позов задовольнити частково.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України.
Згідно ч. ч. 1 та 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За умовами частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 3 ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Беручи до уваги, що суд хоча прийшов до переконання про часткове задоволення адміністративного позову, однак про скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі котрого було притягнуто до адміністративної відповідальності позивача та останнім понесено витрати з розгляду вказаної справи в суді, тому за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути понесені ним судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 532 гривень 48 копійок.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9,72-74,77,121, 229,242,244-246,286 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 поданий адвокатом Іваницьким Андрієм Мироновичем, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення, задовольнити частково.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.07.2026 року № R634026, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу розміром 17000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП скасувати, а справу надіслати на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 532 гривень 48 копійок.
Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Хмельницького 
міськрайонного суду   Н.В. Хараджа