Справа № 201/15014/25
Провадження № 2/201/3215/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого судді Демидової С.О.,
з секретарем судового засідання Терновою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 , про повернення суми сплаченого страхового відшкодування,-
ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 
До Соборного районного суду міста Дніпра 26 листопада 2025 року надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 , про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, в якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти у розмірі 100 000 грн., а також судові витрати по справі.
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 15 квітня 2023 року у м. Дніпро на перехресті вул. Короленка та вул. Святослава Хороброгого сталась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «TOYOTA RAV4» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «TOYOTA CAMRY» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 травня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення № 932/4181/23 ОСОБА_2 визнано винним у справі про адміністративне правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
На момент дорожньої транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «TOYOTA CAMRY» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 , були застраховані в ПРАТ «СГ «ТАС» договором добровільного страхування наземного транспорту № FO-01485424 від 13 січня 2023 року.
ОСОБА_1 звернувся до ПРАТ «СГ «ТАС» із заявою про надання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 
Пошкодження застрахованого автомобіля визначено страховим випадком, у зв`язку з чим на підставі: Акт огляду транспортного засобу від 21 квітня 2023 року, Ремонтної калькуляції № 06853_51 від 04 травня 2023 року; Рахунку на оплату СТО ТОВ «АЛМАЗ МОТОРЗ ЛТД» № АМА 1001547 від 03 липня 2023 року, Ремонтної калькуляції № 06853_51 від 01 серпня 2023 року; Платіжної інструкції № 0.0.3077908446.1 від 03 липня 2023 року; Платіжної інструкції № 0.0.3077913521.1 від 03 липня 2023 року ПРАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування за користь ОСОБА_1 у розмірі 280 124 грн 28 копійок, що підтверджується платіжними дорученнями № 339922 від 30 травня 2023 року, № 355707 від 11 серпня 2023 року, № 362114 від 12.09.2023 року.
На момент дорожньо - транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «TOYOTA RAV4» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПРАТ «СК «ПЗУ Україна» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 210141606 з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну потерпілого в розмірі 160000 грн, франшиза 2600 грн.
З метою реалізації права передбаченого ст. 993, 1194 ЦК України, ПРАТ «СГ «ТАС» звернулося до заподіювача шкоди ОСОБА_2 з вимогою сплатити різницю між сумою страхового відшкодування сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту 280 124 грн 28 копійок та сумою страхового відшкодування по полісу OСЦПВВHT3 157 400 гривень, а всього 122 724 грн. 28 копійок.
Проте ОСОБА_2 ОСОБА_3 повідомив, що на вимогу ОСОБА_4 , здійснив оплату ремонту пошкодженого автомобіля «TOYOTA CAMRY» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 100 000 грн., шляхом перерахунку коштів на рахунок СТО ТОВ «АЛМАЗ МОТОРЗ ЛТД», що підтверджується платіжною квитанцією; 4805-9568-4722-8664 від 18 травня 2023 року (платник ОСОБА_5 дружина ОСОБА_2 ).
З урахуванням вищенаведеного, позивач вважає, що ОСОБА_4 зобов`язаний повернути грошові кошти ПРАТ «СГ «ТАС» в розмірі 100 000 грн., як набуті без достатньої правової підстави.
Відповідач не погодившись з позовними вимогами 29 квітня 2026 року надав суду відзив, в якому зазначив, що він звернувся до ТОВ «Алмаз Мотор Лтд» з метою проведення розрахунку вартості ремонту, та йому було запропоновано два варіанти проведення ремонту на суму 410 737,99 гривень або 381 296,69 гривень.
Позивачем було самостійно розраховано суму страхового відшкодування за договором у розмірі 280 124,28, проте така сума фактично не покривала витрат відповідача на ремонт пошкодженого транспортного засобу офіційним СТО «ТОYОТА».
Після отриманої виплати від позивача, відповідач звернувся до ОСОБА_2 з питанням компенсації різниці між виплаченою сумою страхової та реальною вартістю відновлення транспортного засобу.
Дані питання між сторонами було вирішено поза судовим порядком, та ОСОБА_2 сплатив різницю між страховою виплатою та фактичними витратами на відновлення транспортного засобу.
Таким чином, посилання позивача, на те, що відповідачем були набуті безпідставно грошові кошти у розмірі 100 000 гривень не знайшли свого підтвердження.
04 травня 2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 26 листопада 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. 
Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. 
До суду 27 листопада 2025 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача.
Ухвалою суду від 28 листопада 2025 року позовну заяву повернуто позивачу, через підписання позовної заяви неуповноваженою особою.
15 грудня 2025 року не погодившись з ухвалою суду від 28 листопада 2025 року представником позивача подано апеляційну скаргу.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року, апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 28 листопада 2025 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
02 березня 2026 року справа повернулась до Соборного районного суду міста Дніпра.
Ухвалою судді від 06 березня 2026 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з виявленими недоліками.
31 березня 2026 року представником позивача на адресу суду надійшло клопотання на виконання ухвали суду про залишення позову без руху.
Ухвалою судді від 03 квітня 2026 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 , про повернення суми сплаченого страхового відшкодування.
Представник позивача надав клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. 
Відповідач подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини встановленні судом 
15 квітня 2023 року у м. Дніпро на перехресті вул. Короленка та вул. Святослава Хороброгого сталась дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля «TOYOTA RAV4» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «TOYOTA CAMRY» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 травня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення № 932/4181/23 ОСОБА_2 визнано винним у справі про адміністративне правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
На момент дорожньої транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «TOYOTA CAMRY» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 , були застраховані в ПРАТ «СГ «ТАС» договором добровільного страхування наземного транспорту № FO-01485424 від 13 січня 2023 року.
ОСОБА_1 звернувся до ПРАТ «СГ «ТАС» із заявою про надання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 
Пошкодження застрахованого автомобіля визначено страховим випадком, у зв`язку з чим на підставі: Акт огляду транспортного засобу від 21 квітня 2023 року, Ремонтної калькуляції № 06853_51 від 04 травня 2023 року; Рахунку на оплату СТО ТОВ «АЛМАЗ МОТОРЗ ЛТД» № АМА 1001547 від 03 липня 2023 року, Ремонтної калькуляції № 06853_51 від 01 серпня 2023 року; Платіжної інструкції № 0.0.3077908446.1 від 03 липня 2023 року; Платіжної інструкції № 0.0.3077913521.1 від 03 липня 2023 року ПРАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування за користь ОСОБА_1 у розмірі 280 124 грн 28 копійок, що підтверджується платіжними дорученнями № 339922 від 30 травня 2023 року, № 355707 від 11 серпня 2023 року, № 362114 від 12.09.2023 року.
На момент дорожньо - транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «TOYOTA RAV4» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПРАТ «СК «ПЗУ Україна» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 210141606 з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну потерпілого в розмірі 160000 грн, франшиза 2600 грн.
З метою реалізації права передбаченого ст. 993, 1194 ЦК України, ПРАТ «СГ «ТАС» звернулося до заподіювача шкоди ОСОБА_2 з вимогою сплатити різницю між сумою страхового відшкодування сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту 280 124 грн 28 копійок та сумою страхового відшкодування по полісу OСЦПВВHT3 157 400 гривень, а всього 122 724 грн. 28 копійок.
Проте ОСОБА_2 повідомив, що на вимогу ОСОБА_4 , здійснив оплату ремонту пошкодженого автомобіля «TOYOTA CAMRY» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 100 000 грн., шляхом перерахунку коштів на рахунок СТО ТОВ «АЛМАЗ МОТОРЗ ЛТД», що підтверджується платіжною квитанцією; 4805-9568-4722-8664 від 18 травня 2023 року (платник ОСОБА_5 дружина ОСОБА_2 ).
Відповідачем до суду надано рахунки ТОВ «Алмаз Мотор ЛТД» від 17 квітня 2023 року відповідно до яких сума ремонту складає 410 737,99 грн. та/або 381 296,69 грн.
Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 та 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків ст. 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК).
За змістом ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 11 ЦК передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Приписами ст. 526 ЦК унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).
Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
До таких висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20) та від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22).
Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в Главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Згідно з частиною 1 статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).
За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування у встановлений договором строк є обов`язком страховика (пункт 3 частини першої статті 988 ЦК України).
Відповідно до статті 6 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (ст. 34 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).
У справі встановлено, 13 січня 2023 року між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного наземного транспорту № FO-01485424, за яким було застраховано відповідальність власника транспортного засобу TOYOTA CAMRY» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . 
Пошкодження застрахованого автомобіля визначено страховим випадком, у зв`язку з чим позивач здійснив виплату страхового відшкодування за користь ОСОБА_1 у розмірі 280 124 грн 28 копійок, що підтверджується платіжними дорученнями № 339922 від 30 травня 2023 року, № 355707 від 11 серпня 2023 року, № 362114 від 12.09.2023 року.
З метою реалізації права передбаченого ст. 993, 1194 ЦК України, ПРАТ «СГ «ТАС» звернулося до заподіювача шкоди ОСОБА_2 з вимогою сплатити різницю між сумою страхового відшкодування сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту 280 124 грн 28 копійок та сумою страхового відшкодування по полісу OСЦПВВHT3 157 400 гривень, а всього 122 724 грн. 28 копійок.
Проте ОСОБА_2 повідомив, що на вимогу ОСОБА_4 , здійснив оплату ремонту пошкодженого автомобіля «TOYOTA CAMRY» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 100 000 грн., шляхом перерахунку коштів на рахунок СТО ТОВ «АЛМАЗ МОТОРЗ ЛТД», що підтверджується платіжною квитанцією; 4805-9568-4722-8664 від 18 травня 2023 року (платник ОСОБА_5 дружина ОСОБА_2 ).
У відповідності до приписів п. 10.1.11 Договору добровільного страхування наземного транспорту № FO-01485424 від 13 січня 2023 року Страхувальник зобов`язаний протягом 2 робочих днів з дати отримання відшкодування збитків (повного або часткового, готівкою та/або в натуральній формі та/ або шляхом проведення відновлювального ремонту ЗТЗ) від особи винної у їх заподіянні, або іншої страхової компанії, повідомити про це Страховика. Якщо таке відшкодування мало місце після виплати страхового відшкодування Страховиком – протягом 10 робочих днів з дати отримання такого відшкодування повернути Страховику відповідну частину страхового відшкодування. 
18 травня 2023 року відповідачем отримано кошти в розмірі 100 000 грн. від ОСОБА_2 , який визнаний винним у даній дорожньо - транспортній пригоді та 280 124 грн 28 копійок 30 травня 2023 року, 11 серпня 2023 року та 12.09.2023 року страхове відшкодування від страхової компанії.
Так як відповідач отримав кошти від винної особи до виплати йому страхового відшкодування, а тому обов`язку щодо повернення страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн у нього не настало. 
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.
Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.6 ст.81 ЦПК України).
Дослідивши зібрані у справі докази, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Позивач не довів у чому полягає безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, адже кошти були сплачені йому в рахунок відшкодування спричиненої шкоди винною особою до отримання відповідачем страхової виплати від позивача.
Факту недобросовісного набуття отриманих грошових коштів, а також наявності рахункової помилки не встановлено.
За таких обставин відсутні умови для застосування положень статті 1212 ЦК України та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача безпідставно отриманих коштів. 
Суд зауважує, що помилковим є твердження позивача про те, що ОСОБА_1 безпідставно отримав від ОСОБА_2 100 000 грн., оскільки останній був визнаний винним у скоєнні даної ДТП, та виконав свій обов`язок з відшкодування заподіяної ним шкоди. 
Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, № 4 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Ураховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України підстави для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача відсутні.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» № 303-A, пункт 29).
На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 , про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування відмовити. 

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 14 липня 2026 року.

Суддя С.О. Демидова