Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/3639/25
Номер провадження2/173/772/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

07 вересня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.11.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № 4153365 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі із використанням одноразового ідентифікатора як електронного підпису. За умовами договору відповідачу надано кредит у сумі 3500 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом відповідно до умов договору. Кредитні кошти були перераховані на банківську картку відповідача, зазначену ним під час укладення договору, тому первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання.
Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість.
26.07.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором.
Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 28700,00 грн, що складається з 3500,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 17500,00 грн – проценти нараховані первісним кредитором, 7700,00 - проценти нараховані позивачем після відступлення права вимоги.
Також в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача на користь позивача.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що 20.11.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір № 4153365 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі. 
Відповідно до п.1.2 Договору «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надав відповідачу кредит у розмірі 3500,00грн. Згідно з п.1.3 Договору строк кредитування становить 360 днів, а проценти підлягають сплаті кожні 30 днів відповідно до графіка платежів. Відповідно до п.1.4.1 Договору процентна ставка є фіксованою та становить 2,0% за кожен день користування кредитом. Згідно з п.1.6.1 орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування визначена у розмірі 28700,00грн. Відповідно до пп.3.1–3.3 Договору проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кожен день користування кредитом, а позичальник має право на дострокове повне або часткове повернення кредиту зі сплатою процентів, нарахованих за фактичний строк користування. Згідно з п.4.1 повернення кредиту та сплата процентів здійснюються відповідно до графіка платежів, а п.4.2 передбачає право позичальника на дострокове повне або часткове погашення кредиту. Договір укладено в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційної системи кредитодавця відповідно до пп.1.1, 9.3, 9.7 Договору та вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит у загальній сумі 3500,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, 20.11.2023 о 06:13:07 на суму 3500,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» вих. №20240726-3791 від 26.07.2024 та випискою по рахунку, наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК».
За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором №4153365 від 20.11.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 26.07.2024, складеного ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» заборгованість відповідача складає 21000,00 грн, з яких: 3500,00 грн заборгованість за основним боргом (сумою кредиту) та 17500,00 грн заборгованість за процентами.
26.07.2024 року між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до п.1.1 умов якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
На підтвердження переходу прав вимоги позивач надає договір факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024, акт прийому - передачі реєстру боржників, витяг з реєстру боржників від 26.07.2024, а також платіжну інструкцію № 1 від 02.08.2024 про оплату суми фінансування за договором факторингу.
Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 4153365 від 20.11.2023, складеного ТОВ «Українські фінансові операції», позивачем в межах строку дії договору кредиту здійснено нарахування відсотків з 27.07.2024 по 13.11.2024 (110 днів) на суму 7700,00 грн.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.
Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та погодженні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, принципів розумності та справедливості.
Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а зміст договору становлять погоджені сторонами умови та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх його істотних умов.
Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом оферти та її акцепту, а електронний договір, підписаний електронним підписом, у тому числі одноразовим ідентифікатором, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, договір, укладений в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є належною письмовою формою правочину.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання процентів від суми позики, а згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати визначаються договором.
З наданих позивачем доказів убачається, що позивач виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу кредитні кошти, тоді як відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, отримані кошти та передбачені договором платежі у встановлений договором строк не повернув, унаслідок чого утворилася заборгованість.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у разі порушення позичальником зобов`язання щодо повернення кредиту кредитор має право вимагати повернення заборгованості та сплати належних процентів.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу цих прав.
За змістом статей 1077 ЦК України право грошової вимоги може бути відступлене на підставі договору факторингу, внаслідок чого фактор набуває права вимоги до боржника в обсязі, визначеному договором.
Відповідно до частини першої статті 76 та частини першої статті 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відповідно до кредитного договору надало відповідачу споживчий кредит, однак відповідач кошти не повернув, тому заборгованість за тілом кредиту та процентами необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», як нового кредитора, що отримав право грошової вимоги до відповідача.
Водночас, щодо позовних вимог про застосування положень частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України та зобов`язання органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, нараховувати інфляційні втрати і три проценти річних відповідно до статті 625 ЦК України, суд зазначає таке.
Згідно з частиною десятою статті 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Відповідно до частини одинадцятої статті 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду.
Отже, положення частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України регулюють процесуальний порядок визначення в судовому рішенні можливості подальшого нарахування відповідних платежів до моменту виконання рішення та не є самостійною матеріально-правовою підставою для нарахування інфляційних втрат або трьох процентів річних.
Питання щодо наявності правових підстав для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних підлягає вирішенню з урахуванням положень статті 625 ЦК України та спеціальних норм цивільного законодавства, які регулюють відповідальність позичальника за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Разом з тим, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Таким чином, положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є спеціальною нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин та виключає нарахування на суму заборгованості інфляційних втрат і трьох процентів річних за статтею 625 ЦК України за відповідний період.
Враховуючи викладене, правові підстави для застосування положень частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України у цій справі щодо подальшого нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України відсутні.
У зв`язку з чим, у задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити.
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених витрат зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (2422,40 / 2).
Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у сумі 10000,00 грн.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України - При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Матеріали цивільної справи містять копії Договору про надання правничої допомоги № 01/08/2024-А від 01.08.2024, акт № 4153365 від 10.11.2025 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024, детальний опис наданих послуг до акту, рахунок на оплату послуг за надання правничої допомоги.
Виходячи із положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію їх необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» витрати на правничу допомогу в суді в розмірі 10000,00 грн. є завищеними.
Зокрема суд звертає увагу, що справа стосується стягнення заборгованості за кредитним договором з позовними вимогами у розмірі 28700 грн, тобто у справі незначної складності, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, з огляду на ціну позову. Окрім цього, суд зауважує, що правова позиція сторін, зокрема ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», є сталою та не зазнавала змін протягом розгляду справи. Крім того підготовка та ведення даної справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.
З урахуванням всіх наведених обставин, пропорційності та співмірності понесених судових витрат відносно предмета спору, суд доходить висновку про задоволення вимоги про відшкодування відповідачем позивачеві понесених судових витрат за надання правової допомоги частково та про стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн, на відшкодування понесених витрат за надання правової допомоги.
Керуючись ст. 12, 13, 76–81, 89, 258, 259, 263–265, 268, 273, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (04070, місто Київ, вул. Глибочицька будинок 40 приміщення 19 літ. «Н», «П», ЄДРПОУ 40966896) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 28700 (двадцять вісім тисяч сімсот) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017.
Суддя:     Є.В. Челюбєєв