№ 207/963/26 
№ 2/207/1586/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року  Південний районний суд міста Кам`янського у складі: головуючого судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Єрмакової Н.П., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, 
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 04.12.2010 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 05.06.2025 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. На підставі судового наказу №207/1074/25 від 24.02.2025 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі  частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Донька проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . З листопада 2021 року боржник залишив сім`ю та відмовився від виконання обов`язків як батька, у добровільному порядку коштів на додаткові витрати, а саме: на лікування, оздоровлення, розвиток не надає. При цьому, у травні 2024 року у доньки ОСОБА_4 було діагностовано «Міопію гл. ст. обох очей». Курси відновлювального лікування 2 рази на рік, що передбачає різні маніпуляції апаратного лікування. Також, ОСОБА_4 для постійного носіння виписані окуляри. З метою постійного контролю та лікування зору позивач змушена за власні кошти купувати медикаменти (ціна 8 832,81 грн.) та окуляри (8 980,00 грн.) Також, після проведення лікування зору необхідно було замінити скло в окулярах (3 700,00 грн.). Крім того, оскільки дитина схильна до певного захворювання (верхніх дихальних шляхів), була придбана путівка в санаторій «Куяльник» період: 25.08.2025 - 05.09.2025 (16 800,00 грн.). Вартість проїзду на санітарно-курортне лікування в обидва кінці становить 663,07 грн. Крім того, донька має здібності до іноземної мови, тому вивчає англійську мову в центрі «Індиго». Вартість навчання за період 23.09.2021 - 31.01.2026 становить - 22 180,00 грн., вартість проїзних квитків у міському транспорті - 7 008,00 грн. Також, лікування гострого бронхіту (22.10.2025 року) становить 2 028,80 грн. Відповідно до викладеного, позивач зазначила, що відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 1/2 частину зазначених витрат.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що постійно здійснює перекази коштів на карткові рахунки позивача з метою задоволення додаткових потреб доньки - для забезпечення її навчання, необхідного лікування, тощо. Крім того, при спілкуванні з донькою вона його повідомляла про необхідність в лікуванні її зору, про призначення їй окулярів та про плани поїхати до табору на відпочинок. У зв`язку з цим ОСОБА_2 купляв ліки в аптеці, надавав їй готівкові кошти в необхідному розмірі на окуляри - 6 000 грн, на поїздки до табору у вересні 2025 року - 5000 грн, у березні 2026 року – 5000 грн.
Представник відповідача Сергєєв А.М., подавши відзив на позовну заяву та підтримавши його в судовому засіданні, зазначив, що в позовній заяві вказана лише загальна сума витрат на медикаменти та лікування в розмірі 8832,81 грн. без роз`яснення складових цієї суми, в який період часу були здійснені витрати та не вказано якими конкретно доказами підтверджується ці витрати. Позивач зазначає, що сплатила за послуги з навчання англійської мови 22 180,00грн, але не надає розрахунку цієї суми. Вартість проїзних документів у міському транспорті зазначена 7008,00 грн, але не надано розрахунку вказаної суми, за який період ці витрати здійснені та не вказано, якими конкретно доказами підтверджується ці витрати. Додані до позову копії місячних проїзних квитків за своїм видом є «Громадянський», тобто призначений для всіх категорій громадян без пільг, але донька відповідача є ученицею і відносно неї можливо застосовувати пільги при проїзді в комунальному транспорті. Таким чином, виникає обґрунтований сумнів використання доданих до позову проїзних квитків саме донькою відповідача, а не іншим членом родини позивача. Отже, вимога щодо стягнення витрат за проїзні документи в громадському транспорті є безпідставною та не підтверджується належними доказами. В позові не вказано, якими конкретно доказами підтверджується витрати позивачки в розмірі 2028,80 грн. щодо вартості лікування гострого бронхіту доньки, не вказані складові цієї суми. Крім цього, позивачем вказана сума додаткових витрат за період з 23.09.2021 - 31.01.2026 року з урахуванням лікування та ліків на доньку - 67 740,48грн, але є не зрозумілим, яким чином розрахована зазначена сума. Крім цього, при зустрічах донька розповідала відповідачу про призначені медикаменти лікарями і він в її присутності купляв їй необхідні ліки в аптеках, донька забирала ліки разом чеками про покупку. Але позивач, недобросовісно використовуючи дані обставини, додала до позову чеки з аптек на суму 477,00 грн та на 1528,70 грн., хоча ці витрати здійснив відповідач, сплачуючи за ліки зі своєї банківської карти НОМЕР_1 , що підтверджується квитанціями від 13.07.2024 на суму 477,00 грн RRN:85725946118 та від 13.07.2024 на суму 1528,70 грн RRN:85725771310. Надані позивачем вказані квитанції мають ті самі номери карткових транзакцій (RRN). Належність відповідачу карти НОМЕР_1 вбачається з виписки по картковому рахунку АТ КБ «Приватбанк» від 12.03.2026. Просив звернути увагу, що позивач не залучала відповідача до вирішення питань, порушених нею в поданому позові. Про всі потреби доньки відповідач дізнається безпосередньо від доньки. Додаткові витрати не погоджувались позивачем з відповідачем. Зазначив, що відповідач, який є особою з інвалідністю внаслідок війни, надавав донці копії свого відповідного посвідчення для оформлення нею пільг, як члену своєї родини. Відповідач є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, в період 2022-2024 роки брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в с. Вознесенка Покровського району Донецької області та с. Вишневе Покровського району Донецької області, с. Суха Балка Бахмутського району Донецької області, звільнений у відставку з військової служби за станом здоров`я. Внаслідок отриманих поранень та захворювань під час проходження військової служби та забезпечення оборони України відповідач має поганий стан здоров`я. Відповідач вимушений проходити лікування через стан свого здоров`я, що потребує значних коштів. При вирішенні вимог позивача про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, зважаючи, що додаткові витрати не погоджувались позивачем з відповідачем, просить суд врахувати здійснення відповідачем додаткової фінансової допомоги для утримання доньки, матеріальне становище відповідача, необхідність його витрат пов`язаних зі станом його здоров`я, а також фінансове навантаження відповідача у вигляді аліментів. Також, посилаючись на норми ст.ст.257-261 ЦК України, просив застосувати позовну давність щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини: на придбання медикаментів, на сплату вивчення англійської мови у центрі «Індиго», на проїзд у міському транспорті, та відмовити у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

Суд, вислухавши та взявши до уваги позицію учасників справи, вивчивши письмові докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне:
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ).
Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України).
Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Так, одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.
У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.
Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 (провадження № 61-18145св20).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, вони необхідні для того щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність.
За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.
Якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.
Тобто якщо ці витрати пов`язані з розвитком здібностей дитини, наприклад музика, то необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини у музичній школі з вказівкою тривалості повного курсу навчання, підтвердити витрати пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь та музичних інструментів, періодичність їх придбання, довівши суду при цьому, що заявлена сума, це лише половина тих витрат, яку необхідно на розвиток здібностей дитини. Аналогічно у випадку наявності особливих здібностей дитини у фізичній підготовці, що підтверджується участі у змаганнях або навпаки потреба у заняттях у зв`язку з порушенням розвитку здібностей дитини, необхідно надати відповідні рекомендації, а також розрахунок вартості відповідного курсу навчання з урахуванням його тривалості.
Якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині або вартість процедур, які необхідно зробити.
Відповідні правові висновки щодо застосування ст. 185 СК України наведені в постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 638/13860/16-ц; від 16.10.2019 у справі № 219/1766/18,; від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19; від 25.02.2020 у справі № 521/4397/17; від 01.04.2020 у справі № 521/16268/18.
Доводи сторони відповідача про те, що понесені витрати не були погоджені з батьком, не можуть бути прийняті в якості підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки така норма не має імперативного характеру, вказані обставини не впливають на висновки суду щодо обов`язку батька брати участь у додаткових витратах на дитину, які були необхідними для неї.
З огляду на положення ст.ст. 180, 185 СК України, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.
Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (ст. 141 СК). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Суд зауважує, що несення додаткових витрат на дітей є обов`язком обох батьків та ці витрати повинні ділитися між ними порівну.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Судом встановлено, що 04.12.2010 року між сторонами було укладено шлюб. 
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.12).
Рішенням Баглійського районного суду від 05.06.2025 року шлюб між сторонами розірвано, встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені з червня 2024 року.
На підставі судового наказу № 207/1074/25 від 24.02.2025 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі  частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14).
Донька зареєстрована та проживає разом з матір`ю (позивачем) за адресою: АДРЕСА_1 , це підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2024/007023620 (а.с.13).
В поданому до суду позові позивачем пред`явлено вимоги про стягнення з відповідача фактично понесених додаткових витрат на дитину, які пов`язані з:
- придбанням медикаментів для лікування дитини;
- придбанням окулярів і додаткових лінз для лікування зору дитини;
- санаторно-курортним лікуванням дитини;
- проїзними витратами;
- вивченням дитиною іноземної мови у центрі «Індиго»;
- оплатою проїзду дитини у громадському транспорті.
На підтвердження існування даних витрат позивачем надано суду відповідні документи, а саме: копію витягу з амбулаторної картки дитини; копію виписного епікризу із медичної картки стаціонарного хворого № 5664; копії рецептів на окуляри; копії платежів за придбання окулярів та лінз; копії чеків за придбання медикаментів; копію санітарно-курортної карти від 23.08.2025 року на лікування; копію рахунку-фактури № 2669 від 18.07.2025р. на придбання путівки для санітарно-курортного лікування; копію фіскального чеку №0000031235 від 25.08.2026р. про оплату за путівку; копії проїзних документів від 24.08.2025р., 05.09.2025р.; копії договорів про навчання англійської мови; копії чеків на оплату за навчання; копії проїзних квитків у міському транспорті.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на придбання медикаментів у сумі 5 430,80 грн.:
Заявлена позивачем сума 5 430,80 грн. на придбання ліків підтверджується відповідними чеками (а.с.23, 44-48), однак при дослідженні доказів судом встановлено, що чек на суму 642,15 грн. повторюється двічі, а чеки на суми 477,00 грн. та 1 528,70 грн. сплачені відповідачем особисто.
Тож, враховуючи всі надані чеки, які були сплачені позивачем особисто, загальна сума оплат складає 5 668,93 грн. Таким чином, сума додаткових витрат на придбання медикаментів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 2 834,47 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на придбання окулярів та скла для окулярів у сумі 6 340,00 грн.:
Витрати позивача на придбання окулярів та лінз для окулярів підтверджуються копіями рецептів на окуляри, копією замовлення на окуляри, копіями платежів за купівлю окулярів та лінз (а.с. 20-22).
Відповідачем не доведена та не підтверджена належними доказами його участь у цих витратах, в зв`язку з чим дана позовна вимога підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на придбання путівки на санітарно-курортне лікування захворювання органів дихання в санаторій «Куяльник» з супутнім захворюванням Міопія гл.ст. обох очей за період: 25.08.2025 – 05.09.2025 в сумі 8 400,00 грн.:
Позивачем доведено, що в даному випадку додаткові витрати на придбання для дитини путівки на санітарно-курортне лікування захворювання органів дихання в санаторій «Куяльник» з супутнім захворюванням Міопія гл.ст. обох очей обумовлені саме відповідними особливими обставинами, а саме хворобою дитини, що в розумінні ст. 185 СК України дає підстави відносити дані витрати до додаткових витрат на дитину.
В матеріалах справи наявна копія санітарно-курортної карти від 23.08.2025 на лікування дитини, відповідно до якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , направлено на лікування в санаторій «Куяльник» (а.с. 25), також наявна копія рахунку-фактури № 2669 від 18.07.2025р. на придбання путівки для санітарно-курортного лікування; копія фіскального чеку №0000031235 від 25.08.2026р. про оплату за путівку (а.с.26-27).
За таких обставин, зазначена позовна вимога підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на проїзд на санітарно-курортне лікування в обидва кінці в санаторій «Куяльник» у розмірі 331,54 грн.:
Як з`ясовано в судовому засіданні, дана вимога є похідною від попередньої. 
В матеріалах справи наявні підтвердження відповідних витрат, а саме копії проїзних документів на ім`я ОСОБА_5 від 24.08.2025р. на суму 336,84 грн. та від 05.09.2025р. на суму 326,23 грн. (а.с.28-29), у зв`язку з чим зазначена позовна вимога підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на оплату навчання дитини англійської мови у центрі «Індиго» вартістю 11 090,00 грн.: 
Як вбачається з матеріалів справи, донька позивача та відповідача - ОСОБА_4 вивчає англійську мову у центрі «Індиго», що підтверджується копіями договорів, укладених між ОСОБА_1 та центром «Індиго» (а.с. 30-34).
Саме навчання дитини, пов`язане з розвитком її здібностей, почалося з вересня 2021 року, на той час сторони перебували у шлюбі, а отже спільно приймали рішення щодо такого навчання, тобто відповідач не заперечував цього.
Позивачем зазначено, що сума 22 180,00 грн. сплачена нею за весь період навчання з 23.09.2021 року по теперішній час. Однак, беручи до уваги, що сімейні стосунки були припинені між сторонами з червня 2024 року, то в період часу до 01.06.2024 року всі кошти позивача та відповідача складали їх спільний сімейний бюджет, тобто відповідач також приймав участь в оплаті навчання дитини. 
За таких обставин, суд враховує здійснені особисто позивачем оплати за навчання дитини саме з 01.06.2024 року, тож загальний розмір таких оплат за навчання складає 7 630,00 грн., що підтверджується наданими позивачем квитанціями (а.с.35-39).
Таким чином, сума додаткових витрат на вивчення дитиною англійської мови в центрі «Індиго», яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 3 815,00 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на проїзд у міському транспорті у сумі 3 504,00 грн.:
Оскільки позивачем до позову додані лише копії проїзних квитків без їхньої ідентифікації та цільового призначення для використання саме дитиною - ОСОБА_4 , тобто саме для її проїзду в громадському транспорті, то у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити за недоведеністю.

Таким чином, загальна сума додаткових витрат на дитину, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , становить 21721,01 грн.

Суд вважає безпідставними та не приймає до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_3 на норми ст.ст.257-261 ЦК України та необхідність застосування позовної давності щодо вимог позивача, оскільки в даній цивільній справі ті позовні вимоги, які задоволені судом повністю або частково, перебувають в межах строку позовної давності, тому така підстава для повної або часткової відмови у позові судом не застосовується.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) додаткові витрати на дитину у загальному розмірі 21 721 (двадцять одна тисяча сімсот двадцять одна) грн. 01 коп.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 

Суддя Р.Є. Дубовик