ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 685/766/25
Провадження № 22-ц/820/1940/26

Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., П`єнти І.В., Талалай О.І., 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 05 червня 2026 року, суддя Самойлович А.П., у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У серпні 2025 року АТ «Таскомбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №6884752589 від 12 червня 2020 року, в сумі 67479,49 грн.
В позові зазначено, що 12 червня 2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6884752589, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 46833,05 грн, дата закінчення кредитного договору - 23 червня 2023 року. Плата за користування кредитом складалася зі щомісячних процентів у розмірі 2,99% від суми кредиту та річних процентів у розмірі 11,99% від суми боргу за договором.
АТ «Таскомбанк» посилалося на те, що первісний кредитор свої зобов`язання виконав, надавши кредит безготівковим шляхом у спосіб, визначений договором, натомість відповідач кредиту не повернув.
Право вимоги за кредитним договором №6884752589 від 12 червня 2020 року позивач набув на підставі договору факторингу №200921 від 20 вересня 2021 року. 
Згідно із розрахунком заборгованості, проведеним позивачем, станом на 12 травня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 становила 67479,49 грн, з яких 34403,16 грн заборгованості за тілом кредиту, 6470,44 грн заборгованості за річними процентами та 26605,89 грн заборгованості за щомісячними процентами. 
Невиконання відповідачем зобов`язань стало підставою для звернення до суду.
Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 05 червня 2026 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором №6884752589 від 12 червня 2020 року в сумі 67479,49 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 34403,16 грн, заборгованості за річними процентами в сумі 6470,44 грн та заборгованості за щомісячними процентами в сумі 26605,89 грн. Також стягнуто 2422,40 грн судового збору.
У мотивувальній частині рішення суд зауважив, що оскільки кредитні кошти за спірним кредитним договором були спрямовані на сплату заборгованості за кредитним договором №5854290732 від 05 листопада 2019 року, укладеним між цими самими сторонами, тому операція з перерахування коштів на рахунок позичальника не відбулася і доказів такого перерахування не може існувати. Відповідач, заперечуючи факт отримання кредитних коштів, не надав доказів існування у нього заборгованості перед ТОВ «ФК «ЦФР» за кредитним договором №5854290732 від 05 листопада 2019 року.
Суд першої інстанції вважав підтвердженим факт виконання кредитодавцем зобов`язань з видачі кредиту. Незаповнені додатки до договору факторингу, на які посилалася сторона відповідача, суд розцінив як зразки документів, що мали виготовлятися під час виконання цього договору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідач зазначив, що позивач не надав первинних документів на підтвердження фактичного надання кредиту шляхом спрямування 41080,64 грн на погашення заборгованості за попереднім кредитом, перерахування 4352,41 грн і 800 грн страховій компанії, а 600 грн компанії за отримання електронного ключа. 
Надана позивачем виписка по рахунку не містить операцій за період від укладення кредитного договору і до відступлення права вимоги. 
Не доведено обставин щодо його ознайомлення з умовами кредитування, дійсності переходу права вимоги за договором факторингу до позивача та правомірності нарахування договірних процентів після закінчення строку кредитування.
Розгляд справи проведено судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, в порядку частини першої статті 369 ЦПК України. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що 12 червня 2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6884752589, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати кредит у загальному розмірі 46833,05 грн, а позичальник - повернути кредит і сплатити проценти на умовах, викладених у паспорті кредиту №4752589, що є невід`ємною частиною договору. Дата закінчення кредитного договору - 23 червня 2023 року.
Пунктом 1.4 кредитного договору визначено, що, підписавши договір, позичальник доручив кредитодавцю виплатити (сплатити) за рахунок отриманого кредиту такі суми:
- 41080,64 грн - на погашення заборгованості за кредитним договором №5854290732 від 05 листопада 2019 року;
- 4352,41 грн - ПАТ «СК «ТАС» на оплату страхового платежу за договором страхування №6884752589-С від 12 червня 2020 року;
- 800 грн - ПАТ «СК «ТАС» на оплату страхового платежу за договором страхування №6884752589-ЛО від 12 червня 2020 року;
- 600 грн - на оплату електронного ключа доступу до додатку «Support.ua».
Відповідні умови та графік платежів наведено у паспорті кредиту №4752589 від 12 червня 2020 року. Плата за користування кредитом складалася зі щомісячних процентів у розмірі 2,99% від суми кредиту та річних процентів у розмірі 11,99% від суми боргу за договором.
Кредитний договір і паспорт кредиту містять підпис ОСОБА_1 .
Позивачем долучено до матеріалів справи примірник Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» у редакції від 04 травня 2020 року.
На підтвердження виконання кредитного договору первісним кредитором та розміру заборгованості позивач надав виписку з особових рахунків ОСОБА_1 за кредитним договором №6884752589, за період з 12 червня 2020 року до 12 травня 2025 року. Однак, як вбачається зі змісту цієї виписки перші фінансові операції датовані 20 вересня 2021 року. Зокрема, виписка містить записи від 20 вересня 2021 року про оприбуткування за договором факторингу №200921 тіла кредиту в сумі 30711,44 грн, простроченого тіла кредиту в сумі 3691,72 грн, нарахованих процентів у сумі 286,45 грн, прострочених процентів у сумі 1031,24 грн, простроченої комісії у сумі 4200,93 грн та нарахованих щомісячних процентів у сумі 1103,27 грн. 
20 вересня 2021 року між АТ «Таскомбанк» (фактор) і ТОВ «ФК «ЦФР» (клієнт) укладено договір факторингу №200921, за умовами якого фактор зобов`язався передати клієнту суму фінансування, а клієнт - відступити фактору права вимоги за кредитними договорами. Перелік позичальників, підстави виникнення прав вимоги, суми боргу на дату відступлення та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимоги, який є невід`ємною частиною договору та підписується одночасно з ним.
Згідно зі змістом реєстру прав вимог до договору факторингу №200921 від 20 вересня 2021, ОСОБА_1 включено до такого реєстру під порядковим номером 2432, у зв`язку з чим АТ «Таскомбанк» набуло право вимоги за кредитним договором №6884752589 від 12 червня 2020 року.
В акті приймання-передачі реєстру прав вимоги за договором факторингу №200921 від 20 вересня 2021 року зазначено, що після повної оплати суми фінансування клієнт передав, а фактор прийняв реєстр прав вимоги щодо 13456 позичальників із загальною сумою заборгованості 291873118,15 грн.
Згідно з наданим АТ «Таскомбанк» розрахунком заборгованість ОСОБА_1 станом на 12 травня 2025 року становила 67479,49 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 34403,16 грн, заборгованості за річними процентами в сумі 6470,44 грн та заборгованості за щомісячними процентами в сумі 26605,89 грн.
За вимогами статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору.
Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Нормами частини другої статті 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У статті 512 ЦК України зазначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правилами статті 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування в цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6884752589, право вимоги за яким було відступлено на користь АТ «Таскомбанк» на підставі договору факторингу №200921 від 20 вересня 2021 року.
Пунктом 1.4 договору №6884752589 передбачено, що ОСОБА_1 , як позичальник, підписавши договір, доручає ТОВ «ФК «ЦФР» сплатити за рахунок отриманого кредиту кошти на погашення попередньої кредитної заборгованості, страхові платежі та вартість електронного ключа доступу до додатку «Support.ua».
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач зазначив, що позивач не надав належних і допустимих доказів перерахування первісним кредитором коштів за договором №6884752589. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що відповідатиме встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
У постанові від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно з указаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Також за приписами частин третьої, шостої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також уповноважених органів у межах їх повноважень.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (постанова Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц).
Виписка з рахунку клієнта може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання або зарахування коштів, якщо вона містить такі реквізити: назву документа; дату складання; найменування клієнта і банку, прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи; зміст та обсяг операції, підстави для її здійснення й одиницю виміру за кожною відображеною операцією; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки, або печатку банку.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. 
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є саме первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості не є достатнім доказом її наявності у розмірі, зазначеному у розрахунку та не підтверджує здійснення відповідачем фінансових операцій.
Такий висновок також узгоджується з постановами Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15 та від 17 грудня 2021 року у справі №278/2177/15-ц.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що надані позивачем до справи документи не підтверджують перерахування первісним кредитором 41080,64 грн на погашення заборгованості за кредитним договором №5854290732 від 05 листопада 2019 року, 4352,41 грн і 800 грн на користь ПАТ «СК «ТАС» та 600 грн за електронний ключ доступу до додатку «Support.ua».
Колегія суддів враховує, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Разом із тим позивачем не надано жодного первинного або іншого документа, зокрема платіжної інструкції чи довідки про перерахування коштів за допомогою електронних платіжних систем, який би підтвердив спрямування коштів відповідно до пункту 1.4 кредитного договору №6884752589 від 12 червня 2020 року та фактичне отримання відповідачем передбаченого договором кредиту.
АТ «Таскомбанк» надало виписку з особових рахунків ОСОБА_1 , однак вона не містить відомостей про надання відповідачу кредитних коштів 12 червня 2020 року. Перші відображені у виписці операції датовано 20 вересня 2021 року, тобто днем укладення договору факторингу. Виписки, сформованої первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР», у матеріалах справи немає.
Отже, враховуючи, що надана позивачем виписка по банківському рахунку відповідача не містить відомостей про здійснення первісним кредитором операцій у день укладення кредитного договору, що унеможливлює проведення перевірки обставин щодо фактичного надання кредиту, руху коштів до відступлення права вимоги та правильності розрахунку заборгованості, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог. 
Суд неповно встановив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, враховуючи повне задоволення апеляційної скарги, з АТ «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений у суді апеляційної інстанції у розмірі 3633,60 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 05 червня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в суді апеляційної інстанції в сумі 3633,60 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С.Гринчук

І.В. П`єнта

О.І. Талалай