"16" липня 2026 р. Справа № 363/4199/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Вишгородського РУП ГУНП в Київській області про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживає за адресою: 
АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 699628 від 22.06.2026, цього самого дня, о 08:50 с. Нижча Дубечня, вул. Третяк (Гагаріна), 50, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну та не вибрав безпечної швидкості руху, унаслідок чого допустив з`їзд автомобіля з проїзної частини у зелені насадження. У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.У протоколі зазначено, що такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.3 «б» та пункту 12 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена статтею 124 КУпАП.
У судове засідання, призначене на 16.07.2026, ОСОБА_1 , не з`явився, при цьому про день, час та місце розгляду справи завчасно повідомлений, шляхом надсилання та отримання ним повідомлення на мобільний номер телефону, вказаний у його заяві від 22.06.2026 про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою смс-повідомлення. Крім цього, у матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про визнання провини та розгляд справи у його відсутності. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. 
Оскільки, відповідно до статті 268 КУпАП присутність ОСОБА_1 під час розгляду справи не є обов`язковою, враховуючи встановлений статтею 277 КУпАП строк розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також заяву про розгляд справи у його відсутності та визнання провини, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її відповідно до закону.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган або посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі статтею 280 КУпАП під час розгляду справи суддя зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна відповідна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вони містять: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №699628 від 22.06.2026, який був складений у присутності ОСОБА_1 та ним підписаний без будь-яких зауважень; схему місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.06.2026; письмові пояснення ОСОБА_1 ; заяву ОСОБА_1 від 22.06.2026, адресовану суду, про визнання провини у вчиненому адміністративному правопорушенні; фотокопію посвідчення водія ОСОБА_1 № НОМЕР_2 із застосунку «Дія» та витяг з ІПС МВС України «Армор».
Вирішуючи питання про доведеність порушень Правил дорожнього руху України, зазначених у протоколі, суд виходить із такого.
Згідно із пунктом 1.1 Правил дорожнього руху України ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно до пункту 2.3 «б» Правил дорожнього руху України,для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
У протоколі конкретно зазначено про порушення ОСОБА_1 вимог 
пункту 2.3 «б» Правил дорожнього руху України та наведено фактичний опис відповідних дій: водій не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не відреагував на її зміну, унаслідок чого допустив з`їзд керованого ним автомобіля з проїзної частини у зелені насадження.
Зазначені обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та його заявою про визнання вини. Ці докази узгоджуються між собою та в сукупності підтверджують, що ОСОБА_1 під час керування автомобілем не був достатньо уважним, не стежив належним чином за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, унаслідок чого допустив з`їзд автомобіля з проїзної частини.
Порушення ОСОБА_1 вимог пункту 2.3 «б» Правил дорожнього руху України перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді механічного пошкодження транспортного засобу.
Разом із тим посилання у протоколі на порушення ОСОБА_1 вимог пункту 12 Правил дорожнього руху України не може бути покладене в основу висновку про його винуватість.
Розділ 12 Правил дорожнього руху України містить низку окремих положень, які регулюють вибір безпечної швидкості, швидкість руху у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, дії водія в разі виникнення небезпеки або перешкоди, максимальну дозволену швидкість руху в населених пунктах та поза ними, а також інші питання швидкісного режиму.
У протоколі зазначено лише загальне посилання на пункт 12 Правил дорожнього руху України із зазначенням формулювання про перевищення водіями транспортних засобів установлених обмежень швидкості руху більш як на 50 км/год.
Однак протокол не містить відомостей про фактичну швидкість руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , установлене на відповідній ділянці дороги обмеження швидкості, спосіб визначення швидкості транспортного засобу або технічний засіб, за допомогою якого вона фіксувалася.
Схема місця дорожньо-транспортної пригоди, письмові пояснення водія та інші матеріали справи також не містять відомостей, які б підтверджували перевищення ОСОБА_1 установленого обмеження швидкості руху, зокрема більш як на 50 км/год.
Сам по собі факт з`їзду транспортного засобу з проїзної частини не доводить руху автомобіля з перевищенням установленого обмеження швидкості.
Суд не наділений повноваженнями самостійно визначати, яке саме положення 
розділу 12 Правил дорожнього руху України мав на увазі працівник поліції під час складення протоколу, та замінювати наведене у протоколі загальне посилання на інший конкретний пункт цього розділу, оскільки це призвело б до самостійної конкретизації судом адміністративного обвинувачення замість органу, уповноваженого на складення протоколу та збирання доказів.
За таких обставин порушення ОСОБА_1 вимог пункту 12 Правил дорожнього руху України належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджене, у зв`язку із чим посилання на цей пункт підлягає виключенню з обсягу доведеного адміністративного обвинувачення.
Водночас недоведеність порушення пункту 12 Правил дорожнього руху України не спростовує доведеності порушення ОСОБА_1 вимог пункту 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, яке конкретно зазначене у протоколі, підтверджене дослідженими доказами та перебуває у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою і пошкодженням транспортного засобу.
Статтею 124 КУпАП передбачено, що порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає доведеним, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_3 , не був уважним, не стежив належним чином за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, унаслідок чого допустив з`їзд автомобіля з проїзної частини у зелені насадження, що спричинило механічне пошкодження транспортного засобу.
Отже, ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, а в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Згідно із статтею 23 КУпАП стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.
Статтею 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Враховуючи характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає за доцільне притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу.
На підставі статті 40-1 КУпАП стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір» - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Керуючись статтями 23, 33, 40-1, 124, 245, 251, 252, 256, 268, 280, 283–285, 294, 303, 307, 308 КУпАП, суд
ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та призначити йому стягнення у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених 
статтями 300-1, 300-2, 300-3 КУпАП, а в разі оскарження постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення апеляційної скарги без задоволення.
У разі несплати штрафу у добровільному порядку у встановлений строк, копія постанови буде направлена до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.
Згідно із статтею 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та витрати на облік правопорушення.
Строк пред`явлення постанови до примусового виконання - три місяці з дня її винесення. 

Суддя        О.П. Лукач