Справа 350/706/26
Номер провадження 1-кп/350/143/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 серпня 2026 року    селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі:
головуючого судді  ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, інваліда 3-ї групи, одруженого, депутатом чи адвокатом не є, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 240 Кримінального кодексу України, 
з участю:
прокурора  ОСОБА_4 ,
обвинуваченого  ОСОБА_3 ,
захисника  ОСОБА_5 ,
суд,

у с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, форми вини і мотивів, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене на території об`єкта природно-заповідного фонду.
Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.
Відповідно до ст. 13 Конституції України - земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Згідно із ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» - природні ресурси України є власністю Українського народу. Громадяни України мають право користуватися природними ресурсами України відповідно до цього та інших законів.
Стаття 19 Кодексу України «Про надра» визначає, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу, який у відповідності до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №59 від 27.01.1995 «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів» може надаватися підприємствам, установам, організаціям, а також громадянам України лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин.
В порушення вказаних вимог чинного законодавства України ОСОБА_3 з метою незаконного видобування піщано-гравійної суміші, не маючи будь-якого передбаченого законодавством дозволу, здійснив незаконне видобування піщано-гравійної суміші, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994 зі останніми змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2025 за № 600, належить до корисних копалин загальнодержавного значення.
Зокрема, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, достовірно знаючи про відсутність у нього необхідного для користування надрами та видобування корисних копалин спеціального дозволу (ліцензії), акту про надання гірничого відводу, робочого проекту на розробку русла регульованих та руслоочисних робіт, з метою використання при будівельних роботах у власному господарстві, 23.03.2026 близько 09.00 год.. перебуваючи поблизу села Закерничне в територіальних межах Перегінської територіальної громади, Калуського району, на лівому березі річки Лімниця, що входить у межі ландшафтного заказника місцевого значення «Ріка Лімниця з водоохоронною смугою вздовж берегів шириною 100 м» створеного рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів №13 від 15.01.1979 «Про затвердження заповідних урочищ та заказників місцевого значення, що згідно Закону України «Про природно-заповідний фонд» є об`єктом природно-заповідного фонду, із застосуванням екскаватора марки «LIEBHEER A 316» cepії номер 6170803, що належить ОСОБА_6 , та автомобіля марки «ЗІЛ-131» н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , з берега ріки Лімниця, здійснив незаконний видобуток піщано-гравійної суміші у кількості 3,67 м куб., яка відповідно до висновку експерта від 06.04.2026 року є не карбонатним піщаним грунтом з камінням, тобто є піщано-гравійною сумішшю, кількість гравію у якому становить 45,6% та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994 з останніми змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2025 за № 600, належить до корисних копалин загальнодержавного значення, яку помістив до кузова вищевказаного автомобіля, проте був зупинений працівниками правоохоронних органів, на місці незаконного забору. В результаті своїх протиправних дій, внаслідок самовільного користування надрами ОСОБА_3 заподіяв збитків навколишньому природньому середовищу на загальну суму 9182,1 гривень.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене на території об`єкта природно-заповідного фонду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 240 Кримінального кодексу України.
II. Позиція учасників судового провадження
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 240 Кримінального кодексу України, визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо його не карати.
Прокурор ОСОБА_4 вважав вину обвинуваченого повністю доведеною зібраними у кримінальному провадженні доказами, просив визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 240 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання в межах санкції зазначеної статті.
III. Дослідження доказів та встановлені судом обставини
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, правильно розуміє зміст обвинувачення, не оспорює фактичних обставин кримінального провадження, викладених в обвинувальному акті, його позиція є добровільною та істинною, а також те, що інші учасники судового провадження не оспорювали зазначених обставин, суд, за згодою учасників судового провадження, відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, а також роз`яснив їм положення частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд визнає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене на території об`єкта природно-заповідного фонду, тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 240 Кримінального кодексу України.
IV. Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
Аналізуючи встановлені у судовому засіданні обставини кримінального провадження, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за частиною третьою статті 240 Кримінального кодексу України, оскільки він вчинив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення на території об`єкта природно-заповідного фонду.
V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставин, які відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
VI. Мотиви призначення покарання
Призначаючи покарання, суд виходить із положень статті 50 Кримінального кодексу України, відповідно до яких покарання є заходом державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні її прав і свобод. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
Відповідно до статті 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. При цьому суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також інші дані, що мають істотне значення для правильного вирішення питання про вид та розмір покарання.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що суди повинні суворо додержуватися вимог кримінального закону щодо загальних засад призначення покарання та у кожному конкретному випадку призначати таке покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 240 Кримінального кодексу України, належить до категорії тяжких злочинів, санкція якої передбачає покарання лише у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.
Оцінюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд враховує, що незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення на території об`єкта природно-заповідного фонду посягає на встановлений державою порядок використання надр як об`єкта права власності Українського народу, створює загрозу охоронюваним законом екологічним інтересам держави та порушує режим охорони територій і об`єктів природно-заповідного фонду.
Разом із тим суд бере до уваги конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, порівняно незначний обсяг незаконно видобутої піщано-гравійної суміші (3,67 куб.м), розмір заподіяної шкоди, яка до моменту судового розгляду повністю відшкодована, а також поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання, раніше не судимий, є інвалідом 3-ї групи, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Суд також враховує, що ОСОБА_3 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та добровільно відшкодував заподіяну шкоду, чим усунув негативні наслідки кримінального правопорушення. Такі обставини свідчать про його критичне ставлення до вчиненого та прагнення усунути заподіяну шкоду.
Суд визнає сукупність наведених обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне повне відшкодування завданої шкоди ще до постановлення вироку, у поєднанні з даними про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та є інвалідом 3-ї групи, а також порівняно незначний обсяг фактично видобутої піщано-гравійної суміші, винятковою, такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
За таких обставин суд, керуючись частиною першою статті 69 Кримінального кодексу України, вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання, більш м`яке, ніж передбачено санкцією частини третьої статті 240 Кримінального кодексу України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції цієї статті, - штрафу, розмір якого визначає з урахуванням майнового стану обвинуваченого у сумі 400 (чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень 00 копійок.
Суд вважає, що призначене таким чином покарання у виді штрафу є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим Кримінальним кодексом України, а також цілям кримінального провадження.
VII. Цивільний позов
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
VIII. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 368 Кримінального процесуального кодексу України, ухвалюючи вирок, суд зобов`язаний вирішити питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 під час судового розгляду не застосовувався.
Відповідно до частини четвертої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України арешт, накладений ухвалами слідчого судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2026 року на: вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-131», д.н.з. НОМЕР_1 , з навантаженою у кузові піщано-гравійною сумішшю; екскаватор марки «LIEBHEER A 316» серії номер НОМЕР_2 та дві металеві сітки-просіювачі; мобільний телефон «Samsung Galaxy A 54 5G» із сім-картками мобільних номерів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 ; мобільний телефон «Samsung Galaxy A 50» із сім-карткою мобільного номера НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_8 - підлягає скасуванню, оскільки необхідність у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала.
Відповідно до частини першої статті 100 Кримінального процесуального кодексу України після скасування арешту речові докази повернути власникам: вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-131» - ОСОБА_7 ; екскаватор марки «LIEBHEER A 316» та дві металеві сітки-просіювачі - ОСОБА_6 ; мобільний телефон «Samsung Galaxy A 54 5G» із сім-картками мобільних номерів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 - ОСОБА_3 ; мобільний телефон «Samsung Galaxy A 50» із сім-карткою мобільного номера НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_8 - ОСОБА_8 .
Згідно з частиною другою статті 124 Кримінального процесуального кодексу України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати.
У кримінальному провадженні понесено процесуальні витрати на проведення судової ґрунтознавчої експертизи (висновок експерта № СЕ-19/109-26/4300-ФХД від 06 квітня 2026 року) у розмірі 4457 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят сім) грн 00 коп., які підлягають стягненню з ОСОБА_3 .
Керуючись статтями 368, 370, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 240 Кримінального кодексу України, та призначити йому, із застосуванням частини першої статті 69 Кримінального кодексу України, покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 4457 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят сім) гривень 00 копійок процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи.
Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24 березня 2026 року, на: вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-131», д.н.з. НОМЕР_1 , з навантаженою у кузові піщано-гравійною сумішшю; екскаватор марки «LIEBHEER A 316» серії номер НОМЕР_2 та дві металеві сітки-просіювачі; мобільний телефон «Samsung Galaxy A 54 5G» із сім-картками мобільних номерів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 ; мобільний телефон «Samsung Galaxy A 50» із сім-карткою мобільного номера НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_8 .
Речові докази:
- вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-131», д.н.з. НОМЕР_1 - повернути власнику ОСОБА_7 ;
- екскаватор марки «LIEBHEER A 316» серії номер НОМЕР_2 - повернути власнику ОСОБА_6 ;
- мобільний телефон із сім-картками мобільних номерів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 - повернути власнику ОСОБА_3 ;
- мобільний телефон із сім-карткою мобільного номера НОМЕР_5 - повернути власнику ОСОБА_8 ;
- дві металеві сітки-просіювачі - знищити;
- середні проби грунту, які поміщені в спец пакет HYQ 0007712, HYQ 0007713, HYQ 0007711, HYQ 0007714 - знищити;
- піщано-гравійну суміш - конфіскувати у дохід держави.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч.2 ст.394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Суддя           ОСОБА_1