Справа № 298/878/25
Номер провадження 1-кп/298/43/25

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року с-ще Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
номер кримінального провадження 12025078070000030 від 4 червня 2025 року,
про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Великий Березний Великоберезнянського району Закарпатської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, без освіти, непрацюючої, незаміжньої, яка має на утриманні дев"ять неповнолітніх дітей, раніше не судимої, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Великоберезнянського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,
захисника – адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду зазначене кримінальне провадження,
ВСТАНОВИВ:
19 січня 2018 року ОСОБА_3 , знаходячись у приміщенні УСЗН Великоберезнянської райдержадміністрації за адресою: с-ще Великий Березний, вул. Шевченка, 71, з метою незаконного збагачення, умисно, достовірно знаючи, що не має права на отримання допомоги як одинока мати, внесла до заяви №104 від 19.01.2018 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг», форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України №441 від 21.04.2015, а саме: про допомогу на дітей одиноким матерям, що містили неправдиві відомості, як підставу для нарахування соціальної допомоги одиноким матерям, приховала інформацію при перевірці її соціальними працівниками про те, що вона постійно проживає з особою, від якої народила дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча фактично з самого народження дочки проживає з її батьком - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , яку подала до Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації, внаслідок чого в період із січня місяця 2018 року по червень місяць 2018 року ОСОБА_3 незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері в сумі 2032, 92 грн., чим спричинила державі матеріальні збитки на вказану суму.
23 січня 2019 року ОСОБА_3 , знаходячись у приміщенні УСЗН Великоберезнянської райдержадміністрації за адресою: с-ще Великий Березний, вул. Шевченка, 71, з метою незаконного збагачення, умисно, достовірно знаючи, що не має права на отримання допомоги як одинока мати, внесла до заяви №97/02-11 від 23.01.2019 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг», форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України №441 від 21.04.2015, а саме: про допомогу на дітей одиноким матерям, що містили неправдиві відомості, як підставу для нарахування соціальної допомоги одиноким матерям, приховала інформацію при перевірці її соціальними працівниками про те, що вона постійно проживає з особою, від якої народила дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча фактично з самого народження дочки проживає з її батьком - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , яку подала до Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації, внаслідок чого в період із січня місяця 2019 року по червень місяць 2019 року ОСОБА_3 незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері в сумі 2075, 34 грн., чим спричинила державі матеріальні збитки на вказану суму.
12 травня 2020 року ОСОБА_3 , знаходячись у приміщенні УСЗН Великоберезнянської райдержадміністрації за адресою: с-ще Великий Березний, вул. Шевченка, 71, з метою незаконного збагачення, умисно, достовірно знаючи, що не має права на отримання допомоги як одинока мати, внесла до заяви №410/02-11 від 12.05.2020 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг», форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України № 441 від 21.04.2015, а саме: про допомогу на дітей одиноким матерям, що містили неправдиві відомості, як підставу для нарахування соціальної допомоги одиноким матерям, приховала інформацію при перевірці її соціальними працівниками про те, що вона постійно проживає з особою, від якої народила дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча фактично з самого народження дочки проживає з її батьком - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , яку подала до Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації, внаслідок чого в період із травня місяця 2020 року по жовтень місяць 2020 року ОСОБА_3 , незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері в сумі 5112, 64 грн., чим спричинила державі матеріальні збитки на вказану суму.
11 серпня 2021 року ОСОБА_3 , знаходячись у приміщенні УСЗН Великоберезнянської райдержадміністрації за адресою: с-ще Великий Березний, вул. Шевченка, 71, з метою незаконного збагачення, умисно, достовірно знаючи, що не має права на отримання допомоги як одинока мати, внесла до заяви №580 від 11.08.2021 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг», форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України № 441 від 21.04.2015, а саме: про допомогу на дітей одиноким матерям, що містили неправдиві відомості, як підставу для нарахування соціальної допомоги одиноким матерям, приховала інформацію при перевірці її соціальними працівниками про те, що вона постійно проживає з особою, від якої народила дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча фактично з самого народження дочки проживає з її батьком - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , яку подала до Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації, внаслідок чого в період із серпня 2021 року по грудень місяць 2021 року ОСОБА_3 незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері в сумі 9339,5 грн., чим спричинила державі матеріальні збитки на вказану суму.
17 лютого 2022 року ОСОБА_3 , знаходячись у приміщенні УСЗН Великоберезнянської райдержадміністрації за адресою: с-ще Великий Березний, вул. Шевченка, 71, з метою незаконного збагачення, умисно, достовірно знаючи, що не має права на отримання допомоги як одинока мати, внесла до заяви №12102001012200169/150 від 17.02.2022 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг», форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України №441 від 21.04.2015, а саме: про допомогу на дітей одиноким матерям, що містили неправдиві відомості, як підставу для нарахування соціальної допомоги одиноким матерям, приховала інформацію при перевірці її соціальними працівниками, про те, що вона постійно проживає з особою, від якої народила дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча фактично з самого народження дочки проживає з її батьком - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , яку подала до Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації, внаслідок чого в період із січня місяця 2022 року по червень місяць 2022 року ОСОБА_3 незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері в сумі 4014,4 грн., чим спричинила державі матеріальні збитки на вказану суму.
16 серпня 2022 року ОСОБА_3 , знаходячись у приміщенні УСЗН Великоберезнянської райдержадміністрації за адресою: с-ще Великий Березний, вул. Шевченка, 71, з метою незаконного збагачення, умисно, достовірно знаючи, що не має права на отримання допомоги як одинока мати, внесла до заяви №12102001012202318/456 від 16.08.2022 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг», форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України № 441 від 21.04.2015, а саме: про допомогу на дітей одиноким матерям, що містили неправдиві відомості, як підставу для нарахування соціальної допомоги одиноким матерям, приховала інформацію при перевірці її соціальними працівниками про те, що вона постійно проживає з особою, від якої народила дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча фактично з самого народження дочки проживає з її батьком - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , яку подала до Управління соціального захисту населення Великоберезнянської районної державної адміністрації, внаслідок чого в період із липня місяця 2022 року по грудень місяць 2022 року ОСОБА_3 незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері в сумі 5989,47 грн., чим спричинила державі матеріальні збитки на вказану суму.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинила заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), тобто скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, та вчинила заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, тобто скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.
Судовий розгляд проводиться у відсутності представника потерпілої сторони, неявка якого не перешкоджає розгляду. При прийнятті рішення про розгляд справи за відсутності представника потерпілого враховується те, що судом своєчасно надіслано повідомлення, в якому вказується про дату, час та місце розгляду справи, представник потерпілої сторони жодного разу на розгляд справи не з"явився, натомість подав заяву про розгляд судового провадження за відсутності представника.
У судовому засіданні ОСОБА_3 визнала себе винною по пред`явленому обвинуваченню за ч.1, ч.2 ст.190 КК України в повному обсязі, визнала всі обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснила, що дійсно батьком її доньки ОСОБА_6 є ОСОБА_7 , з яким вона постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , в період, коли отримувала соціальну допомогу від держави. Зазначила, що дійсно подала до соціального захисту заявки про отримання соціальної допомоги як одинокій матері, вказавши, що проживає одна, проте жила з ОСОБА_7 , з яким вели спільне господарство і побут. Ствердила, що дуже шкодує про скоєне, більше так не вчинятиме, наразі вона допомогу не отримує, визнає повністю суму спричиненої шкоди, наголосила, що отримані від держави кошти витрачала на дітей, щоб прогодувати їх. Просила суворо її не карати.
Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, визначивши відповідно до ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Отже, суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, доходить висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
Дії обвинуваченої ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), та ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, і вказані кримінальні правопорушення відповідно до ст.12 КК України є відповідно кримінальним проступком та нетяжким злочином.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено, обставинами, які пом`якшують покарання останньої відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до ч. 2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При призначенні покарання ОСОБА_3 суд у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст.12 КК України є кримінальним проступком та нетяжким злочином, епізодичність скоєного, дані про особу обвинуваченої, зокрема її вік, те, що остання є незаміжньою, має на утриманні 9 неповнолітніх дітей, є непрацевлаштованою, працездатною, має місце реєстрації та місце постійного проживання, за яким не характеризується негативно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що таке покарання обтяжує.
У судових дебатах прокурор просила призначити обвинуваченій за ч.1 ст.190 КК України 1 рік пробаційного нагляду, за ч.2 ст.190 КК України 1 рік позбавлення волі та на підставі ст.70 КК України на сукупністю кримінальних правопорушень остаточно – 1 рік позбавлення волі; захисник та обвинувачена просили призначити найм`якіше покарання в межах санкцій інкримінованих статей.
Як вбачається з обставин, встановлених та визнаних доведеними судом, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, в період часу коли діяла редакція закону від 15.04.2008.
Частина перша статті 190 КК України, в редакції закону від 15.04.2008, передбачала відповідальність за шахрайство, що карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.
У подальшому законом від 22.11.2018, посилено відповідальність за ч.1 ст.190 КК України, що свідчить про необхідність в даному випадку застосування положень ст. 5 КК України та призначення покарання у редакції частини статті, за якою засуджено ОСОБА_3 , чинної на момент вчинення кримінального правопорушення, яка відповідно, пом`якшує відповідальність обвинуваченої.
Враховуючи вищевикладені обставини, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що ОСОБА_3 є одинокою матір"ю, яка має на утриманні 9 неповнолітніх дітей, з огляду на приписи Загальної частини Кримінального кодексу щодо виду покарання щодо даної категорії осіб, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.190 КК України (в редакції закону від 15.04.2008, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) у виді штрафу в межах санкції даної статті, та за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції статті, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України при визначенні остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. 
Суд приходить до висновку, що остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк один рік буде відповідати меті, визначеній у ст.50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Водночас, враховуючи те, що обвинувачена у вчиненому щиро розкаялася, надавала органу досудового розслідування та суду послідовні показання, якими викривала свої дії, є одинокою матір`ю, має на утриманні 9 неповнолітніх дітей, з урахуванням позиції прокурора, яка вважала за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, суд вважає, що призначення обвинуваченій в даному випадку реального покарання не буде відповідати характеру вчинених нею кримінальних правопорушень, обставинам вчинення таких, і відповідно до ч.1 ст.75 КК України приходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити її від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк.
При зазначених обставинах досягнення цілей покарання - виправлення та перевиховання, можливе без ізоляції ОСОБА_3 від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за її поведінкою в період іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На переконання суду, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та даним про особу обвинуваченої.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, речових доказів нема, судові витрати відсутні. 
Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_3 не обирався і з огляду на особу обвинуваченої, обставини вчинення нею кримінальних правопорушень, визначену їй міру покарання, суд не знаходить підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
В ході судового розгляду провадження сторона захисту подала клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_3 по епізодах заволодіння нею державними коштами в період з липня 2018 року по грудень 2018 року на суму 516,86 грн., з липня 2019 року по грудень 2019 року на суму 1665,94 грн., з січня 2023 року по червень 2023 року на суму 2368,49 грн., з липня 2023 року по грудень 2023 року на суму 2361,56 грн., з січня 2024 року по червень 2024 року на суму 2481,89 грн., що кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України, у зв"язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння, тобто на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.
У судовому засіданні захисник і обвинувачена, яка по вказаним епізодам вину визнала повністю, просили провадження в цій частині закрити, прокурор щодо цього не заперечувала, вказавши на підставність такого клопотання щодо закриття провадження, зазначивши, що причину пред`явлення обвинувачення по цим епізодам у червні 2025 року після набрання чинності законом не може пояснити, оскільки обвинувальний акт затверджував інший прокурор. 
Так, 9 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).
Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.
Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.
З обвинувального акту вбачається, що кримінальні правопорушення, що кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України, за епізодами заволодіння державними коштами обвинувачена ОСОБА_3 вчинила: в період з липня 2018 року по грудень 2018 року заволоділа грошовими коштами, спричинивши збитки на суму 516,86 грн., з липня 2019 року по грудень 2019 року заволоділа грошовими коштами, спричинивши збитки на суму 1665,94 грн., з січня 2023 року по червень 2023 року заволоділа грошовими коштами, спричинивши збитки на суму 2368,49 грн., з липня 2023 року по грудень 2023 року заволоділа грошовими коштами, спричинивши збитки на суму 2361,56 грн., з січня 2024 року по червень 2024 року заволоділа грошовими коштами, спричинивши збитки на суму 2481,89 грн.
Станом на 1 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762 грн., станом на 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн., станом на 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн., станом на 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 грн.
Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, за епізодами заволодіння державними коштами: в період з липня 2018 року по грудень 2018 року на суму 516,86 грн., з липня 2019 року по грудень 2019 року на суму 1665,94 грн., з січня 2023 року по червень 2023 року на суму 2368,49 грн., з липня 2023 року по грудень 2023 року на суму 2361,56 грн., з січня 2024 року по червень 2024 року на суму 2481,89 грн., - сума шкоди 516,86 грн. є меншою ніж 1762 грн (2 н.м.д.г в 2018 році), 1665,94 грн. є меншою ніж 1921 грн (2 н.м.д.г в 2019 році), 2368,49 грн. є меншою ніж 2684 грн (2 н.м.д.г в 2023 році), 2361,56 грн. є меншою ніж 2684 грн (2 н.м.д.г в 2023 році), 2481,89 грн. є меншою ніж 3028 грн (2 н.м.д.г в 2024 році).
Положеннями частиною 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в частині 1 статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 вчинила заволодіння державними коштами в період з липня 2018 року по грудень 2018 року, з липня 2019 року по грудень 2019 року, з січня 2023 року по червень 2023 року, з липня 2023 року по грудень 2023 року, з січня 2024 року по червень 2024 року, розміри якого становлять менше за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, суд вважає, що, з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення за цими епізодами не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.
Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.
Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Враховуючи, що відповідно до положень Закону України №3886-ІХ сума, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності - збільшилася, суд вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження за пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, та проти такого закриття не заперечували учасники провадження.
Також судом ураховується усталена практика Європейського суду з прав людини щодо поняття «якість закону» - національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб. Відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони.
Європейський суд з прав людини вважає, що ст.7 «Ніякого покарання без закону» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого.
Враховуючи наведене, а також згоду сторін судового провадження на закриття кримінального провадження на цій підставі, кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за епізодами заволодіння державними коштами в період з липня 2018 року по грудень 2018 року на суму 516,86 грн., з липня 2019 року по грудень 2019 року на суму 1665,94 грн., з січня 2023 року по червень 2023 року на суму 2368,49 грн., з липня 2023 року по грудень 2023 року на суму 2361,56 грн., з січня 2024 року по червень 2024 року на суму - 2481,89 грн. - слід закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, в зв`язку втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.
Такий висновок суду узгоджується з практикою Верховного Суду, а саме з постановою ВС від 07 жовтня 2024 року в справі №278/1566/21.
Керуючись ст.ст.368-371, 373, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України і призначити:
- за ч.1 ст.190 КК України (в редакції закону від 15.04.2008) покарання у виді шрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят гривень);
- за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї судом обов`язки.
На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Початок іспитового строку ОСОБА_3 обраховувати з дня ухвалення вироку - з 15 вересня 2026 року.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 за епізодами заволодіння державними коштами в період з липня 2018 року по грудень 2018 року на суму 516,86 грн., з липня 2019 року по грудень 2019 року на суму 1665,94 грн., з січня 2023 року по червень 2023 року на суму 2368,49 грн., з липня 2023 року по грудень 2023 року на суму 2361,56 грн., з січня 2024 року по червень 2024 року на суму 2481,89 грн., що кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1