Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року        м. Рівне

Справа № 568/262/26
Провадження № 33/4815/791/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю: секретаря судового засідання – Міщук Л.А.,
захисника – Трофимової Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Халупка С.В. поданої в інтересах ОСОБА_1 на постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 травня 2026 року, –

ВСТАНОВИВ:

 
Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком один рік. 
З матеріалів справи вбачається, що 31 січня 2026 року о 21 год. 13 хв. с. Крупець Дубенського району Рівненської області, автодорога М-06 Киїів-Чоп 423 км., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Kongoo, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожними рота, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя), і від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 7510 (0461) та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.
В поданій апеляційній скарзі захисник Халупко С.В. просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 , оскільки формально оцінив наявні у справі докази, не перевірив їх належність, допустимість та достовірність, а також не надав належної оцінки доводам сторони захисту. 
Вказує, що матеріали справи не містять належних доказів законності зупинки транспортного засобу, оскільки відсутні будь-які підтвердження наявності технічної несправності автомобіля, яка, за твердженням працівників поліції, стала підставою для його зупинки. Доводить, що належними та допустимими доказами не підтверджено факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , оскільки відеозаписи не фіксують безперервно момент руху автомобіля та не виключають можливості керування транспортним засобом іншою особою. Стверджує, що поліцейськими не доведено наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а зазначені у протоколі ознаки не підтверджуються об`єктивними доказами. При цьому працівниками поліції не перевірено пояснення дружини щодо можливого походження запаху алкоголю саме від неї. Вважає, що суд безпідставно визнав доведеним факт відмови від проходження огляду, не перевіривши, чи була така відмова чіткою, усвідомленою та добровільною, а також чи були особі належним чином роз`яснені її права та правові наслідки відмови від проходження огляду. Суд безпідставно проігнорував істотні розбіжності щодо часу складання акту огляду та направлення до закладу охорони здоров`я, які ставлять під сумнів достовірність зазначених документів та дотримання встановленої законом процедури. Долучені до справи відеозаписи не були належним чином ідентифіковані, суд не перевірив їх походження, цілісність, безперервність та відповідність вимогам законодавства, у зв`язку з чим вони не можуть вважатися безумовними доказами вини.
Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.
Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Постанова відносно ОСОБА_1 винесена 19 травня 2026 року (а.с. 66).
З повним текстом постанови захисник ознайомився 27 травня 2026 року (а.с. 71 зворотня сторона).
Апеляційна скарга подана до місцевого суду 01 червня 2026 року (а.с. 71).
Отже, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, то цей строк слід поновити.
Заслухавши доводи захисника Трофимової Г.М. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, приписами ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно приписів ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
При прийнятті постанови щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції вказані вимоги закону було дотримано.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказах, яким дана правильна юридична оцінка. 
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №580274 від 31 січня 2026 року (а.с. 3); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки (а.с. 7); направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі (а.с. 8); відеофайлу з нагрудної камери працівника поліції, яким зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`янінняна місці зупинки та в медичному закладі (файл Clip-1, час 03:00).
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було.
Посилання апеляційної скарги на відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи та відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що транспортний засіб було зупинено у зв`язку з виявленою технічною несправністю, а саме непрацюючим лівим стоп-сигналом, про що водія було повідомлено одразу після зупинки транспортного засобу.
Твердження про недоведеність факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 також спростовуються наявними доказами. Із відеозаписів вбачається, що безпосередньо після зупинки транспортного засобу за кермом перебував саме ОСОБА_1 , який під час спілкування з працівниками поліції не заперечував факт керування автомобілем. Сам по собі факт відсутності безперервної фіксації руху транспортного засобу не свідчить про недоведеність цієї обставини.
Безпідставними є і доводи щодо відсутності ознак алкогольного сп`яніння. З відеозапису вбачається, що працівниками поліції було виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти огляд у встановленому законом порядку (файл Clip-1, час 07:50). Посилання на пояснення дружини про можливе походження запаху алкоголю від неї є лише припущенням та не спростовує зафіксованих працівниками поліції ознак сп`яніння.
Не знайшли свого підтвердження і доводи про відсутність чіткої та добровільної відмови від проходження огляду. З відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, однак він категорично відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Більше того, ОСОБА_1 намагався залишити місце події та втекти, у зв`язку з чим був затриманий працівниками поліції, що додатково підтверджується відеозаписами, долученими до матеріалів справи (файл Clip-0, час 13:20).
Посилання апелянта на розбіжності щодо часу складання акта огляду та направлення до закладу охорони здоров`я також не спростовують встановлених судом обставин, оскільки такі розбіжності не впливають на факт відмови особи від проходження огляду та не свідчать про порушення процедури оформлення адміністративних матеріалів.
Необґрунтованими є й доводи щодо недопустимості відеозаписів. Долучені до матеріалів справи відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції містять відомості про обставини події, послідовно фіксують спілкування поліцейських із ОСОБА_1 та його відмову від проходження огляду, а тому є належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції обґрунтовано надав належну оцінку.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для скасування судового рішення та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст. 33, 38 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. 6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Поновити захиснику Халупку С.В. строк на апеляційне оскарження.
Постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 травня 2026 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника Халупка С.В. – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду     О.І. Полюхович