Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2026 р. № 520/2124/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 за № 41 від 17.09.2024 "Про результати службового розслідування за фактом отримання травми штаб-сержантом ОСОБА_1 ";
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нескладання та невидачі ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яку ОСОБА_1 отримав 1 березня 2022 року під час виконання своїх службових обов`язків, пов`язаних із захистом Батьківщини, відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, що затверджене Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 скласти та видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) (в 5 екземплярах), яку ОСОБА_1 отримав 1 березня 2022 року під час виконання своїх службових обов`язків, пов`язаних із захистом Батьківщини, відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, що затверджене Наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01.03.2022 під час ракетно-бомбового удару по території Військового містечка № НОМЕР_2 ХНУПС отримав травму, наслідком якої, на його думку, стали захворювання кульшових суглобів та подальше оперативне лікування. Посилається на медичні документи, висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи №735-2024, витяг з ЄРДР та інші документи, які, на його переконання, підтверджують обставини отримання травми та її зв`язок із виконанням обов`язків військової служби. Вважає протиправною відмову військової частини у складанні та видачі довідки про обставини травми.
Ухвалою від 24.02.2026 повернуто позивачу позовну заяву в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 41 від 17.09.2024 "Про результати службового розслідування за фактом отримання травми штаб-сержантом ОСОБА_1 ". Відкрито провадження у справі в порядку статті 262 КАС України в іншій частині позовних вимог.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі в частині позовних вимог доставлена позивачу по справі до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку до електронного кабінету ЄСІТС, відповідачу - засобами поштового зв`язку та отримана за довіреністю 02.03.2026, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Позивач подав до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 щодо повернення позовної заяви в частині позовних вимог.
Ухвалою суду від 20.03.2026 зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії до перегляду Другим апеляційним адміністративним судом ухвали суду від 24.02.2026 щодо повернення позовної заяви в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 41 від 17.09.2024 "Про результати службового розслідування за фактом отримання травми штаб-сержантом ОСОБА_1 ".
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/2124/26 - без змін.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2026 поновлено провадження в адміністративній справі № 520/2124/26 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
Копія ухвали про поновлення провадження у справі доставлена позивачу по справі до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку до електронного кабінету ЄСІТС, відповідачу - засобами поштового зв`язку та отримана за довіреністю 19.06.2026, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що безпосередньо 01.03.2022 та після обстрілу позивач про отримання травми командуванню не доповідав, за медичною допомогою не звертався, не евакуйовувався як поранений та первинна медична документація щодо його травмування не оформлювалася. За результатами проведеного службового розслідування факт отримання позивачем травми 01.03.2022 та причинно-наслідковий зв`язок між обстрілом і наявними захворюваннями не встановлено. Крім того, відповідач указує, що висновок судово-медичного дослідження ґрунтується, зокрема, на відомостях зі слів самого позивача та містить ймовірні висновки щодо механізму виникнення травми, а тому не підтверджує факт її отримання саме 01.03.2022 за заявлених обставин.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Розгляд справи по суті здійснюється з урахуванням надмірного навантаження в Харківському окружному адміністративному суді та днів перебування судді у відпустці у періоди з 06.07.2026 по 20.07.2026 та з 10.08.2026 по 23.08.2026.
Дослідивши матеріали справи, суд установив такі обставини.
Позивач зазначає, що 01.03.2022 близько 22:00 під час ракетно-бомбового удару збройних сил РФ по території Військового містечка №2 Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба отримав травму під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із захистом Батьківщини. За твердженнями позивача, внаслідок вибуху та впливу вибухової хвилі він отримав травмування, наслідком якого в подальшому стали проблеми з кульшовими суглобами, асептичний некроз головок обох стегнових кісток та необхідність тривалого лікування й оперативного втручання, зокрема ендопротезування.
На підтвердження обставин отримання травми позивач посилається на наявні медичні документи, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №42022221750000024, постанову ВЛК №1531 від 27.09.2022, документи щодо лікування в Україні та Федеративній Республіці Німеччина, а також висновки фахівця з питань судово-медичної експертизи №235-2024 та №735-2024.
У подальшому, з метою документального оформлення обставин отримання травми та отримання довідки про обставини травми, позивач звернувся до військової частини. На підставі його рапорту від 16.07.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 було призначено службове розслідування наказом від 17.07.2024 №90.
За результатами службового розслідування було складено Акт №1356 від 17.09.2024 та видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 №41 від 17.09.2024 «Про результати службового розслідування за фактом отримання травми штаб-сержантом ОСОБА_1 ».
Позивач уважає, що наявні документи підтверджують факт отримання ним травми 01.03.2022 саме під час ракетно-бомбового удару по військовому містечку та її зв`язок із подальшими захворюваннями, що є підставою для складання та видачі довідки про обставини травми.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. 
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу".
За нормами частини 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV (у редакції, чинній на момент ворожого обстрілу, від 23.04.2021) про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до п. 87 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник медичної служби бригади відповідає за організацію та проведення лікувально-профілактичних, санітарно-гігієнічних і протиепідемічних заходів у бригаді, своєчасне надання необхідної медичної допомоги травмованим (пораненим) та хворим.
Начальник медичної служби бригади підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником для особового складу медичної служби бригади.
На доповнення вимог, викладених у статтях 82-84 цього Статуту, начальник медичної служби бригади зобов`язаний, зокрема, але не виключно: за результатами проведеного службового розслідування щодо отримання військовослужбовцем поранення (травми, отруєння) складати довідку встановленого зразка про обставини одержання поранення (травми, отруєння). Довідку про поранення (травму, отруєння) в усіх випадках подавати до закладу охорони здоров`я, в якому лікується поранений (травмований), після проведення службового розслідування, але не пізніше 10 діб після отримання поранення (травми, отруєння).
Статтею 255 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.
Згідно зі статтею 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних відносин) на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).
У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.
У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) до направлення пораненого військовослужбовця на лікування поза розташуванням військової частини, вона надсилається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до якого приписаний військовослужбовець, який отримав травму (каліцтво, поранення, контузію), протягом 30 днів з дня отримання травми (каліцтва, поранення, контузії) або протягом 30 днів з дня надходження відповідної вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Законом України від 02.05.2023 № 3080-IX, який набрав чинності 28.05.2023, внесено зміни до статті 260 Статуту, а саме: у частині другій слова "довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію)" замінено словами "довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва)"; а після частини другої доповнено новою частиною такого змісту:
"Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва)".
У зв`язку з цим частину третю визначено вважати частиною четвертою, яку викладено в такій редакції:
"У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) до направлення військовослужбовця, який одержав травму (поранення, контузію, каліцтво), на лікування поза розташуванням військової частини, така довідка направляється до військового закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Міністерством оборони України";
Доповнено частиною п`ятою такого змісту: "У разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться. Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається протягом п`яти днів та у такий самий строк направляється до військового закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Міністерством оборони України".
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 за №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).
Пунктом 6.2 глави 6 розділу II Положення №402 визначено перелік документів, що подаються на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК.
Крім того: на осіб, які направляються на огляд з приводу поранень, травм, контузій, каліцтв, одержаних у період проходження ними військової служби, - оригінал довідки про обставини одержання травми (поранення, контузії, каліцтва).
Відповідно до пункту 21.7 Положення № 402 постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).
При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (пункт 21.8 Положення № 402).
Отже, довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), передбачена Додатком 5 до Положення № 402, складається на підставі наказу командира (начальника) військової частини та в ній вказується вид, характер травми, та обставини її отримання. Така довідка складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва). У разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться. Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) надалі враховується ВЛК під час прийняття постанови про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.
Судом установлено та сторонами не заперечується, що 01.03.2022 близько 22 год. 00 хв. підрозділами збройних сил Російської Федерації було завдано ракетно-бомбового удару по території Військового містечка № 2 Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, зокрема по казармах, розташованих за відповідною адресою у м. Харків, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №42022221750000024 (а.с. 19-22). Також матеріалами справи підтверджується, що військова частина НОМЕР_1 розташовувалася неподалік від району влучання.
Разом з тим сам по собі факт обстрілу військового об`єкта не є достатнім доказом отримання конкретним військовослужбовцем тілесного ушкодження внаслідок такого обстрілу. Для вирішення питання щодо правомірності невидачі довідки про обставини травми необхідним є встановлення факту отримання позивачем конкретної травми, часу та обставин її отримання, а також причинно-наслідкового зв`язку між відповідною подією та встановленими у позивача ушкодженнями і захворюваннями.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, у цій справі позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, зокрема факт отримання ним травми саме 01.03.2022 за конкретних обставин та причинно-наслідковий зв`язок між цією подією і встановленими у нього захворюваннями.
При цьому у справах щодо оскарження дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідача покладається обов`язок довести правомірність своїх дій чи бездіяльності. Водночас такий обов`язок не звільняє позивача від необхідності довести факт порушення його прав, свобод чи інтересів та обставини, з якими він пов`язує таке порушення.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як установлено судом, безпосередньо 01.03.2022 після здійснення обстрілу позивач не доповідав безпосередньому командиру про отримання ним тілесних ушкоджень, не звертався з цього приводу до медичної служби військової частини НОМЕР_1 та не проходив медичного огляду як особа, яка отримала поранення чи травму внаслідок обстрілу.
Матеріали справи не містять первинної медичної документації, складеної безпосередньо після події 01.03.2022, яка б підтверджувала факт отримання позивачем мінно-вибухової або іншої травми саме внаслідок ракетно-бомбового удару. Зокрема, позивачу не оформлювалася первинна медична картка (форма 100), він не евакуйовувався медичною службою з території військового містечка як поранений та безпосередньо після події за медичною допомогою з приводу травмування не звертався. Стаціонарного лікування у березні 2022 року позивач також не проходив.
Крім того, за доводами відповідача, з 14.03.2022 позивач у складі військової частини НОМЕР_1 за розпорядженням вищого командування вибув для виконання бойових (спеціальних) завдань у визначеному районі до окремого розпорядження. 
При цьому матеріали справи не містять документального підтвердження того, що до моменту такого вибуття було зафіксовано отримання ним 01.03.2022 будь-якої травми або тілесного ушкодження. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами службового розслідування, поясненнями безпосереднього начальника та військовослужбовців, які перебували поряд. 
Відповідно до статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV (у редакції, чинній на момент ворожого обстрілу, від 23.04.2021) про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Таким чином, відсутність первинної доповіді про травмування, звернення за медичною допомогою безпосередньо після події, первинної медичної документації та евакуації як пораненого є обставинами, які мають істотне значення для оцінки доведеності факту отримання позивачем травми саме 01.03.2022 за заявлених ним обставин.
При цьому відповідно до абзацу 28 частини 3 статті 87 Статуту внутрішньої служби України (у редакції, чинній на момент ворожого обстрілу, від 23.04.2021) на доповнення вимог, викладених у статтях 82-84 цього Статуту, начальник медичної служби бригади зобов`язаний, зокрема, але не виключно: за результатами проведеного службового розслідування щодо отримання військовослужбовцем поранення (травми, отруєння) складати довідку встановленого зразка про обставини одержання поранення (травми, отруєння). Довідку про поранення (травму, отруєння) в усіх випадках подавати до закладу охорони здоров`я, в якому лікується поранений (травмований), після проведення службового розслідування, але не пізніше 10 діб після отримання поранення (травми, отруєння).
Також відповідно до частини третьої статті 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (у редакції, чинній на момент звернення із рапортом, від 04.05.2024) довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва).
Отже, довідка про обставини травми не є документом, який видається виключно на підставі заяви військовослужбовця чи його подальших пояснень про обставини отримання ушкодження. Її складення передбачає наявність встановлених обставин отримання відповідної травми та їх належне документальне підтвердження.
Як убачається з матеріалів справи, після отримання від позивача рапорту від 16.07.2024 (а.с.70) командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ від 17.07.2024 №90 про проведення службового розслідування.
За результатами службового розслідування складено Акт службового розслідування №1356 від 17.09.2024 та видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 №41 від 17.09.2024 «Про результати службового розслідування за фактом отримання травми штаб-сержантом ОСОБА_1 » (а.с.74-75).
Суд також ураховує, що ухвалою судді від 24.02.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 41 від 17.09.2024 "Про результати службового розслідування за фактом отримання травми штаб-сержантом ОСОБА_1 " - повернуто позивачу.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 по справі № 520/2124/26 - залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 22.06.2026 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 41 від 17.09.2024 на час розгляду цієї справи є чинним, оскільки не скасований та не визнаний незаконним у встановленому законом порядку.
Водночас, ураховуючи чинність наказу № 41 від 17.09.2024, суд має право враховувати його зміст та результати службового розслідування, покладені в його основу, під час оцінки доводів сторін та вирішення питання щодо наявності у відповідача обов`язку скласти і видати позивачу довідку про обставини травми.
Так, за результатами службового розслідування не встановлено факту отримання ОСОБА_1 травми 01.03.2022 та не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між ракетно-бомбовим ударом по території Військового містечка № НОМЕР_2 ХНУПС та наявними у позивача захворюваннями.
Зазначені обставини суд ураховує як такі, що містяться в чинному акті службового розслідування та наказі за його результатами, які на час розгляду цієї справи не скасовані та не визнані незаконними. При цьому суд не надає оцінки законності самого наказу №41 від 17.09.2024, оскільки питання щодо його скасування не є предметом розгляду у цій справі.
При цьому суд ураховує положення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до яких у разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться.
Разом з тим наведене положення підлягає застосуванню за умови встановлення самого факту отримання військовослужбовцем травми та того, що така травма спричинена саме діями противника. У спірних правовідносинах на момент звернення позивача із рапортом зазначені обставини належним чином встановлені та документально підтверджені не були.
Отже, проведення службового розслідування за рапортом позивача не суперечить положенню про непроведення розслідування у випадку травмування внаслідок дій противника, оскільки на момент його призначення не було встановлено, що позивач дійсно отримав травму 01.03.2022 та що така травма була спричинена саме діями противника. Саме для встановлення зазначених обставин і було проведено відповідне службове розслідування.
Відтак, при вирішенні питання щодо наявності у військової частини НОМЕР_1 обов`язку скласти та видати позивачу довідку про обставини травми суд виходить із того, що за результатами проведеного службового розслідування факт отримання позивачем травми 01.03.2022 за заявлених ним обставин встановлений не був. Окрім того, позивач ініціював зазначене питання лише 16.07.2024, звернувшись із відповідним рапортом. 
Оцінюючи інші докази, надані позивачем на підтвердження своїх доводів, суд не може погодитися з тим, що вони у своїй сукупності беззаперечно підтверджують факт отримання травми саме 01.03.2022 внаслідок ракетно-бомбового удару.
Зокрема, суд критично оцінює посилання позивача на висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи №735-2024 (а.с.61-69) як на безумовний доказ отримання ним травми саме 01.03.2022 внаслідок авіаційного обстрілу.
Відповідно до статті 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні. 
Отже, сам по собі висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи не звільняє позивача від необхідності довести обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Зі змісту висновку №735-2024 (а.с.61-69) убачається, що відомості щодо механізму, часу та обставин отримання травми були надані фахівцю самим ОСОБА_1 . У розділі, присвяченому обставинам справи, містяться посилання на відомості «зі слів освідуваного» (а.с.62), а в медичній документації, використаній при проведенні дослідження, також містяться відомості про початок больового синдрому, надані зі слів самого пацієнта (а.с.63, 65).
При цьому до компетенції судово-медичного експерта не відноситься встановлення часу та обставин отримання травми.
Зазначена обставина також підтверджується відповіддю ДСУ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 14.10.2024 №02-06/2377 на запит військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якої при проведенні судово-медичного дослідження були використані відомості щодо строку та обставин отримання травми, на які посилався саме ОСОБА_1 , а встановлення строку та обставин, за яких конкретна особа отримала тілесні ушкодження, не належить до компетенції лікарів, у тому числі судово-медичних експертів та лікарів ортопедів-травматологів (а.с.124).
Отже, висновок №735-2024 може підтверджувати наявність у позивача певних тілесних ушкоджень та захворювань і допускати певний механізм їх виникнення, однак не підтверджує належними та достатніми доказами юридично значиму для цієї справи обставину - факт отримання позивачем відповідної травми саме 01.03.2022 під час авіаційного обстрілу Військового містечка № НОМЕР_2 ХНУПС.
При оцінці доказів суд також ураховує часовий проміжок між подією, на яку посилається позивач, та її документальним медичним підтвердженням. Безпосередньо після обстрілу 01.03.2022 позивач за медичною допомогою з приводу травмування не звертався, медичною службою як поранений не евакуйовувався, а первинна медична документація щодо травмування не оформлювалася.
Натомість перші документально підтверджені звернення щодо відповідних проблем зі здоров`ям датуються значно пізнішим періодом. При цьому у медичних документах містяться різні за часом відомості щодо початку симптомів: в окремих документах зазначено, що біль почав турбувати у лютому 2022 року (а.с.23, 63), в інших - що позивач уважає себе хворим протягом останніх двох років (а.с.57). Такі відомості самі по собі не встановлюють конкретної дати отримання травми та не підтверджують її причинного зв`язку з обстрілом 01.03.2022.
Суд не заперечує факту наявності у позивача захворювань та необхідності його лікування, у тому числі оперативного лікування та ендопротезування кульшових суглобів. Водночас предметом розгляду у цій справі є не сам факт наявності захворювання, а правомірність невидачі довідки про обставини травми, для складення якої необхідно встановити обставини отримання травми та відповідний причинний зв`язок.
Наявність захворювання не є тотожною факту отримання травми (поранення) за конкретних обставин. Так само факт проведення лікування, направлення на лікування за кордон, встановлення певного діагнозу або проходження військово-лікарської комісії самі по собі не підтверджують, що відповідне захворювання виникло саме внаслідок події 01.03.2022.
Щодо постанови військово-лікарської комісії №1531 від 27.09.2022 (а.с.28), суд зазначає, що сам факт проходження позивачем військово-лікарської комісії та встановлення певного діагнозу не свідчить про встановлення комісією конкретних обставин отримання травми 01.03.2022, якщо така обставина безпосередньо не встановлена відповідним медичним документом.
Також не може бути покладений в основу висновку про факт травмування позивача саме 01.03.2022 документ МОЗ України № 29/857/2-23 від 12.01.2023 (а.с.33-34), оскільки він підтверджує факт направлення позивача на лікування за межі України, однак не встановлює ані факту отримання травми під час обстрілу, ані механізму її виникнення, ані причинного зв`язку між обстрілом та відповідним захворюванням.
Суд не бере до уваги як достатній доказ і довідку про обставини травми від 27.09.2023 №350/194/285/ПС (а.с.51), на яку посилається позивач, оскільки відповідачем заперечується факт її реєстрації та наявності відповідного документа у діловодстві військової частини (а.с.115). Крім того, матеріали справи не містять належних доказів того, що зазначена довідка була складена за результатами належним чином проведеного службового розслідування, яким було встановлено факт травмування позивача саме 01.03.2022.
Таким чином, надані позивачем медичні документи, висновки фахівця з питань судово-медичної експертизи, постанова військово-лікарської комісії та документи щодо лікування підтверджують наявність у нього захворювань, характер відповідних порушень здоров`я та проходження тривалого лікування, однак не утворюють достатньої, узгодженої та достовірної сукупності доказів, яка б дозволила встановити факт отримання ОСОБА_1 травми саме 01.03.2022 внаслідок ракетно-бомбового удару по Військовому містечку № НОМЕР_2 ХНУПС.
У цьому випадку медичні висновки можуть характеризувати стан здоров`я позивача, характер наявних тілесних ушкоджень та можливий механізм їх виникнення, однак не замінюють первинні документи та службове розслідування щодо обставин конкретної події. Встановлення факту перебування особи у конкретному місці, часу та обставин події, а також того, чи саме ця подія спричинила відповідну травму, не може ґрунтуватися виключно на медичних даних, якщо відсутнє належне документальне підтвердження самої події травмування.
При вирішенні питання щодо правомірності невидачі довідки суд ураховує, що відповідачем за рапортом позивача було проведено службове розслідування, за результатами якого факт отримання ОСОБА_1 травми 01.03.2022 за заявлених ним обставин встановлений не був. Чинність відповідного акта службового розслідування та наказу за його результатами на час розгляду цієї справи не спростована.
За таких обставин відсутність первинної медичної документації про травмування позивача 01.03.2022, відсутність звернення за медичною допомогою безпосередньо після обстрілу, відсутність евакуації як пораненого, відсутність первинної доповіді командиру та наявність чинного акта службового розслідування, яким факт травмування за заявлених обставин не встановлено, у своїй сукупності свідчать про відсутність достатніх підстав для висновку про протиправність дій відповідача щодо нескладання та невидачі довідки про обставини травми.
При цьому суд розмежовує факт авіаційного удару по військовому містечку та факт отримання конкретним військовослужбовцем травми внаслідок такого удару. Перша обставина у цій справі підтверджена та відповідачем не заперечується. Натомість друга - факт отримання саме ОСОБА_1 травми внаслідок цього удару - належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не підтверджена.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що відповідач, розглянувши рапорт позивача, призначивши та провівши службове розслідування і прийнявши за його результатами відповідне рішення, діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до встановленої процедури. Позивачем не доведено протиправності дій або бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо нескладання та невидачі довідки про обставини травми.
Суд також ураховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки наведених вище висновків суду не спростовують.
Отже, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН