УХВАЛА

20 липня 2026 року
м. Київ

справа № 519/423/20
провадження № 61-9597ск26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Родіонова Артема Володимировича на постанову Одеського апеляційного суду 
від 25 червня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю до шлюбу і поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю до шлюбу і поділ майна подружжя.

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до 
ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 22 січня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю до шлюбу і поділ майна подружжя задоволено частково.
Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя:
машиномісце за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 на підставі персонального меморандуму асоційованого члена кооперативу, серія та номер 
71-9П виданий 06 грудня 2018 року, видавник ОК «Будинок 10» та ОСОБА_1 , довідка про членство особи в кооперативі, серія та номер 318, виданий 04.03.2019, видавник ОК «Будинок 10»
У порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/2 частку машиномісце за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/2 частку машиномісце за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині відмовлено.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру 
за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6 499,18 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Южного міського суду Одеської області від 22 січня 2025 року скасовано 
в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.
Постановлено у справі нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено.
В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 березня 2026 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 червня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Южного міського суду Одеської області від 22 січня 2025 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю до шлюбу та розподіл майна подружжя, а також в частині розподілення між сторонами судових витрат, скасовано.
Ухвалено в цій частині постанову, якою встановлено факт проживання однією сім`єю до реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_1 .
Визнано квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 27 196,14 грн.
16 липня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Родіонов А. В. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 25 червня 2026 року (повний текст постанови виготовлено 26 червня 2026 року, касаційна скарга надійшла до суду 
17 липня 2026 року), у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Родіонова А. В. не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
Так, у касаційній скарзі представник заявника узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права та цитує статтю 389 ЦПК України, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги 
з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Згідно з частиною шостою статті 43 ЦПК України процесуальні документи 
в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до пункту 29 Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), у разі подання до суду документів 
в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.
Згідно із частиною сьомою статті 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.
Так, касаційна скарга була сформована в системі «Електронний суд», проте доказів надсилання листом з описом вкладення ОСОБА_1 копій цієї касаційної скарги представник заявника не надав.
Верховний Суд не бере до уваги квитанцію № 8004477 про направлення касаційної скарги через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_3 , оскільки у суду відсутні докази, що адвокат Чурсов М. В. має право представляти інтереси ОСОБА_1 
у Верховному Суді.
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Родіонова Артема Володимировича на постанову Одеського апеляційного суду 
від 25 червня 2026 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць