ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/8320/25 Суддя (судді) першої інстанції: Василь НЕПОЧАТИХ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Терези Ю.О., Файдюка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 , на коефіцієнти у розмірі 1,14, у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796, починаючи з 22.01.2025 та у розмірі 1,115, починаючи з 01.03.2025 для забезпечення індексації пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести починаючи з 22.01.2025 перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини другої статті 42 Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2018-2020 роки в розмірі 9118,81 грн, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,14 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» та починаючи з 01.03.2025 на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 (з урахуванням коефіцієнтів збільшення 1,14, 1,197 та 1,0796) відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії.
Позов обґрунтовано порушенням відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивач є пенсіонером та з 18.08.2021 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при призначенні пенсії застосовано середній заробіток в Україні, з якого сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, в розмірі 9118,81 грн (за 2018-2020 роки).
Відповідача листом від 01.07.2025 № 7766-7099/Б-02/8-2500/25 відмовив позивачу у перерахунку пенсії з урахуванням індексації її розміру, вказано, що пенсія обчислена з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2018, 2019 та 2020 роки, що становить 9118,81 грн та здійснення перерахунку пенсії позивачу з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 роки (3764,40 грн.), збільшеного на коефіцієнти 1,17, 1,11, 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115 не призводить до збільшення розміру пенсії.
Вважаючи вказані дії ГУПФУ в Чернігівській області протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до приписів частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з метою забезпечення належного рівня соціального захисту та збереження купівельної спроможності пенсійних виплат, держава запровадила механізм щорічної індексації пенсій. Такий перерахунок здійснюється щороку з 1 березня шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої були сплачені страхові внески та який використовується при обчисленні пенсії. Зазначений підхід спрямований на адаптацію пенсій до економічних умов та рівня інфляції, що відповідає загальним принципам соціальної держави.
При цьому законодавець визначив чіткий механізм формування коефіцієнта такого збільшення: відповідний показник щорічно підвищується на коефіцієнт, який складається з двох рівнозначних складових - 50 відсотків темпу зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсотків темпу зростання середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року проведення індексації, порівняно з трьома попередніми роками. Такий комбінований підхід забезпечує баланс між інфляційними процесами та динамікою доходів населення.
Водночас розмір і порядок такого підвищення визначаються Кабінетом Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду України, що зумовлено необхідністю забезпечення фінансової стабільності пенсійної системи. При цьому закон передбачає обов`язковість дотримання мінімального рівня підвищення, що гарантує хоча б базове зростання пенсій навіть за умов обмежених фінансових ресурсів.
З метою реалізації зазначених законодавчих положень Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 20 лютого 2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», якою затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій (далі - Порядок №124). Цей Порядок деталізує процедуру індексації та визначає алгоритм застосування коефіцієнтів підвищення.
Так, відповідно до пункту 5 Порядку №124, у 2019 році перерахунок пенсій здійснювався шляхом збільшення показника середньої заробітної плати станом на 1 жовтня 2017 року на відповідний коефіцієнт. У подальшому кожен наступний перерахунок здійснюється із урахуванням вже збільшеного показника, що забезпечує накопичувальний ефект індексації.
Пунктом 4 Порядку №124 передбачено формульний підхід до визначення коефіцієнта збільшення:
К = (ЗСЦ + ЗСЗ) Ч 50% / 100% + 1,
де ЗСЦ - показник зростання споживчих цін, а ЗСЗ - показник зростання середньої заробітної плати, який, у свою чергу, визначається шляхом порівняння середніх показників за відповідні трирічні періоди. Така формула забезпечує об`єктивність і прозорість розрахунку.
Крім того, законодавством передбачено можливість збільшення цього коефіцієнта за умови відсутності дефіциту бюджету Пенсійного фонду України, однак із встановленням граничного обмеження - не більше 100% темпу зростання середньої заробітної плати. Це свідчить про поєднання соціальних гарантій із принципами бюджетної збалансованості.
Особливості застосування механізму індексації у конкретні роки визначалися окремими постановами Кабінету Міністрів України. Зокрема, постановою №118 від 16 лютого 2022 року встановлено коефіцієнт 1,14, із гарантією мінімального підвищення не менше 100 гривень. У 2023 році, відповідно до постанови №168 від 24 лютого 2023 року, застосовано коефіцієнт 1,197, що було зумовлено спеціальним правовим режимом, встановленим Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», у 2024 році постановою №185 від 23 лютого 2024 року визначено коефіцієнт 1,0796, у 2025 році постановою №209 від 25.02.2025 року визначено коефіцієнт 1,115.
Водночас аналіз норм Закону та Порядку №124 свідчить про наявність колізії у визначенні базового показника для індексації. Так, Закон передбачає збільшення актуального показника середньої заробітної плати, який застосовувався при призначенні пенсії, тоді як Порядок №124 фактично фіксує цей показник на рівні станом на 1 жовтня 2017 року. Така невідповідність призводить до звуження обсягу прав пенсіонерів і суперечить суті індексації як механізму осучаснення пенсій.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», система пенсійного страхування ґрунтується, зокрема, на принципах законодавчого визначення умов та порядку її здійснення, а також диференціації розмірів пенсій залежно від страхового стажу та заробітку. Ці принципи передбачають правову визначеність, рівність та справедливість, а також прямий зв`язок між сплаченими внесками та розміром пенсійних виплат.
З огляду на це, застосування підзаконного акта, який звужує зміст і обсяг прав, визначених законом, є неприпустимим. Відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі колізії між законом і підзаконним актом застосуванню підлягає акт вищої юридичної сили, тобто закон.
Такий підхід узгоджується із принципом верховенства права та правовими позиціями Верховного Суду, який неодноразово наголошував на обов`язку судів не застосовувати нормативно-правові акти, що суперечать законам, навіть якщо вони формально залишаються чинними.
Отже, під час проведення індексації пенсій, зокрема призначених у 2020- 2023 роках, підлягає застосуванню саме положення частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не обмежувальні положення пункту 5 Порядку №124. При цьому відповідні постанови Кабінету Міністрів України (№118, №168, №185, №209) застосовуються лише в частині визначення коефіцієнтів, але не можуть змінювати базу для їх застосування.
Таким чином, Порядок №124 може застосовуватися виключно в частині, що не суперечить закону, а застосування його положень у частині фіксації базового показника на рівні 2017 року є протиправним. Відтак, індексація пенсій повинна здійснюватися із використанням актуального показника середньої заробітної плати, що забезпечує повну реалізацію прав пенсіонерів та відповідає вимогам законодавства України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що абзац перший у системному зв`язку з абзацом другим пункту 5 Порядку №124 підлягає застосуванню виключно у відповідності до приписів частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Це означає, що під час здійснення індексації пенсій має використовуватися саме той показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який фактично враховувався під час призначення відповідної пенсії, а не інший умовно фіксований показник.
Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів встановила, що відповідач, здійснюючи перерахунок пенсії позивачці на підставі частини другої статті 42 вказаного Закону, фактично відступив від визначеного законом механізму індексації. Зокрема, замість застосування передбачених законодавством коефіцієнтів збільшення - 1,11 у 2022 році, 1,14 у 2023 році, 1,197 у 2024 році та 1, 115 у 2025 році - до відповідного показника середньої заробітної плати, який був покладений в основу обчислення пенсії, відповідач обмежився встановленням щомісячних доплат у фіксованих розмірах: 135,00 грн., 100,00 грн. , 100,00 грн. та 100 грн.відповідно.
Такий підхід, на переконання колегії суддів, не відповідає правовій природі індексації як механізму системного підвищення пенсійних виплат, передбаченого законом, та призводить до звуження обсягу соціальних гарантій позивачки. Вказані дії відповідача свідчать про неправильне застосування норм матеріального права та обґрунтовано були визнані судом першої інстанції протиправними.
Крім того, колегія суддів бере до уваги, що наведений правовий висновок узгоджується з усталеною судовою практикою, зокрема з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 січня 2025 року у справі №160/28752/23, у якій аналогічні правовідносини отримали однакове правове вирішення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, який повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доказам та правильно застосував норми матеріального права.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Ю.О. Тереза 

В.В. Файдюк