КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2026 року № 320/39889/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод органік» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод органік» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.05.2025 №0047574/0706, №0047589/0706, №0047594/0706 та від 27.05.2025 №0485432302.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 відкрито провадження в адміністративній справі №320/39889/25 в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 відкрито провадження в адміністративній справі №320/39887/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод органік» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 відкрито провадження в адміністративній справі №320/40124/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод органік» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 адміністративні справи №320/39889/25, №320/39887/25 та №320/40124/25 об`єднано в одне провадження, об`єднаній справі присвоєно єдиний унікальний номер №320/39889/25, розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження.
За результатами розгляду справи 01 червня 2026 року Київським окружним адміністративним судом ухвалено рішення, яким адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод органік» задоволено частково.
Зокрема, визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 23.05.2025 №0047589/0706 Головного управління ДПС у м. Києві у частині завищення суми від`ємного значення з податку на додану вартість у загальній сумі 6 091 489 грн; визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 23.05.2025 №0047594/0706 у частині застосування штрафної санкції за відсутність реєстрації податкових накладних у загальній сумі 2 966 117,50 грн; визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення від 23.05.2025 №0047574/0706 у частині заниження податку на прибуток у загальній сумі 10 433 395 грн, а також застосованої штрафної санкції у загальній сумі 1 108 780 грн.
Також зазначеним рішенням суду стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод органік» понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 90 840 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у м. Києві.
До суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, у якій представник позивача просить відшкодувати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод органік» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 157 260 грн.
В обґрунтування заяви представник позивача зазначає, що під час розгляду справи позивач користувався професійною правничою допомогою адвоката Куліди Андрія Анатолійовича, який є представником Адвокатського об`єднання «КМ Партнери».
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано договір про надання правничої допомоги, рахунки, акти приймання-передачі наданих послуг, документи щодо здійснення оплати та детальний опис наданих послуг і виконаних робіт.
Представник позивача зазначає, що в межах розгляду справи адвокатом здійснювався значний обсяг роботи, пов`язаний із підготовкою та веденням трьох адміністративних справ, які в подальшому були об`єднані в одне провадження, аналізом акта документальної планової виїзної перевірки від 30.04.2025 №35921/Ж5/26-15-07-06-02-20/40504062, підготовкою правової позиції щодо правомірності висновків контролюючого органу, аналізом первинних документів та господарських операцій позивача, підготовкою процесуальних документів, заяв, клопотань, пояснень та заперечень, а також участю у судовому розгляді справи.
Також представник позивача зазначає, що спір стосувався значної суми податкових нарахувань, а загальна ціна заявлених після об`єднання справ позовних вимог становила понад 20 млн грн, у зв`язку з чим справа мала значний обсяг матеріалів та потребувала значного обсягу правничої роботи.
Відповідачем до суду подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у яких Головне управління ДПС у м. Києві просить відмовити у задоволенні заяви.
Відповідач зазначає про неспівмірність заявлених витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також вказує на необхідність врахування судом критеріїв розумності, обґрунтованості та співмірності витрат на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Як вбачається з пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
З наведеної норми вбачається, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Отже, розподілу підлягають витрати на професійну правничу допомогу, факт понесення яких підтверджено належними доказами, а також витрати, обов`язок зі сплати яких виник у сторони на підставі договору про надання правничої допомоги.
Відповідно до положень частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1. складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2. часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3. обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4. ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною шостою статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною сьомою статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу наведених положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягають доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка просить компенсувати понесені нею судові витрати, повинна довести їх фактичне понесення, зв`язок із розглядом справи, обсяг наданих послуг та їх вартість, тоді як інша сторона вправі подати заперечення щодо їх обґрунтованості та співмірності.
При цьому суд не пов`язаний безумовно розміром гонорару, погодженого між адвокатом та клієнтом, оскільки під час вирішення питання про розподіл судових витрат оцінюється не лише факт їх понесення, а й те, чи були відповідні витрати необхідними для розгляду справи та чи відповідає їх розмір критеріям, встановленим статтею 134 КАС України.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішеннях у справах «Баришевський проти України», «Гімайдуліна та інші проти України», «Двойних проти України», «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір — обґрунтованим.
Крім того, у справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір — обґрунтованим.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості, обґрунтованості та верховенства права, встановить, що заявлений до відшкодування розмір витрат не відповідає критеріям співмірності.
Водночас вирішення питання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу можливе за наявності відповідного клопотання іншої сторони, яка повинна довести неспівмірність заявлених витрат.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується певним розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI договір про надання правової допомоги — домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво є видом адвокатської діяльності, що полягає у забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Інші види правової допомоги включають, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів клієнта.
Статтею 19 Закону №5076-VI визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних осіб, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення адміністративного судочинства.
Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Судом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано документи, які підтверджують договірні відносини між позивачем та адвокатським об`єднанням, визначення вартості правничої допомоги, обсяг виконаних робіт, а також оплату відповідних послуг.
З поданих документів вбачається, що загальна вартість заявленої до відшкодування професійної правничої допомоги становить 157 260 грн.
При цьому до складу заявлених витрат включено, зокрема, підготовку трьох адміністративних позовів, аналіз акта документальної планової виїзної перевірки від 30.04.2025 №35921/Ж5/26-15-07-06-02-20/40504062, аналіз первинних документів та господарських операцій, підготовку правової позиції щодо висновків контролюючого органу, дослідження питань щодо документального підтвердження господарських операцій, застосування положень Податкового кодексу України, підготовку процесуальних документів, пояснень, заперечень та клопотань, а також участь представника позивача у судовому розгляді.
Суд враховує, що первісно позивачем було подано три окремі адміністративні позови, які в подальшому об`єднано в одне провадження.
Зазначена обставина об`єктивно вплинула на обсяг роботи представника, оскільки правнича допомога надавалася не в межах одного первісного спору, а стосувалася декількох пов`язаних між собою спорів, які охоплювали різні податкові повідомлення-рішення та різні епізоди, встановлені контролюючим органом за результатами документальної планової виїзної перевірки.
Також суд бере до уваги значний розмір майнових вимог, оскільки загальна сума оскаржуваних податкових нарахувань та штрафних санкцій становила значний розмір, а вирішення справи мало безпосереднє майнове значення для позивача.
Разом з тим, вирішуючи питання про розмір витрат, які підлягають компенсації за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, суд не може виходити виключно з умов договору між позивачем та адвокатом і факту здійснення оплати.
Суд повинен оцінити реальний обсяг правничої роботи, її необхідність для розгляду справи, складність спору, обсяг матеріалів, характер процесуальних документів, фактичну участь представника у розгляді справи та співвідношення заявлених витрат із результатом розгляду спору.
При цьому суд враховує, що частина зазначених у документах видів діяльності представника має організаційний та технічний характер, зокрема формування та направлення процесуальних документів через підсистему «Електронний суд», ознайомлення з процесуальними документами, їх технічне опрацювання, підготовка окремих супровідних документів та інші дії, які за своєю суттю є складовими більш загального процесу підготовки та ведення адміністративної справи.
Такі дії не можуть автоматично розглядатися як самостійні види правничої допомоги, що підлягають окремій компенсації в повному обсязі, оскільки фактично є складовими виконання основних завдань адвоката з підготовки та ведення справи.
Крім того, частина заявлених до відшкодування витрат стосується підготовчих та організаційних дій, які за своїм змістом охоплюються загальним обсягом роботи щодо підготовки позовних заяв, формування правової позиції та представництва інтересів позивача у справі.
Водночас суд не погоджується з позицією відповідача про відсутність у позивача права на компенсацію витрат на професійну правничу допомогу як таку.
Матеріалами справи підтверджується, що представник позивача фактично здійснював представництво інтересів позивача, готував процесуальні документи, формував правову позицію та брав участь у розгляді справи.
Зміст позовних вимог, обсяг поданих до суду матеріалів, характер спірних правовідносин, кількість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, об`єднання трьох адміністративних справ в одне провадження та необхідність дослідження значного обсягу податкової та первинної документації свідчать про те, що справа не була простою за своїм змістом та потребувала належної професійної правничої допомоги.
Відтак доводи відповідача про повну необґрунтованість заявлених витрат суд вважає безпідставними.
Разом з тим, суд погоджується з доводами відповідача в частині необхідності оцінки заявленого розміру витрат з точки зору їх співмірності із складністю справи, обсягом фактично виконаної роботи та результатом розгляду справи.
Суд звертає увагу, що рішенням від 01.06.2026 адміністративний позов задоволено частково. При цьому суд відмовив у задоволенні окремих позовних вимог, зокрема щодо частини донарахувань та штрафних санкцій, пов`язаних з окремими епізодами податкової перевірки.
Отже, результат розгляду справи не свідчить про повне задоволення позовних вимог.
Разом з тим, суд не вважає за необхідне механічно визначати суму витрат на професійну правничу допомогу виключно пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки витрати на правничу допомогу пов`язані не лише з результатом спору, а й з необхідністю підготовки та представництва інтересів позивача у всьому обсязі заявлених вимог.
Оцінивши подані представником позивача докази в їх сукупності, враховуючи складність справи, кількість первісно поданих позовів, обсяг матеріалів, характер спірних правовідносин, значний розмір майнових вимог, необхідність дослідження податкової та первинної документації, обсяг процесуальних дій представника позивача, а також часткове задоволення позовних вимог, суд доходить висновку, що заявлена до відшкодування сума 157260 грн є завищеною.
Водночас суд враховує, що відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та наведено заперечення щодо їх неспівмірності.
З огляду на наведене суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості, відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн.
При цьому суд враховує, що зазначена сума становить істотну частину заявлених витрат, а її розмір відповідає характеру та складності спору, значному обсягу роботи, здійсненої представником позивача, та водночас враховує часткове задоволення позовних вимог і необхідність виключення з компенсації окремих витрат, які за своїм змістом охоплюються іншими видами правничої допомоги або мають організаційно-технічний характер.
Суд зауважує, що таке зменшення не означає заперечення факту надання адвокатом відповідних послуг або фактичного понесення позивачем витрат у заявленому розмірі. Суд здійснює оцінку саме тієї частини витрат, яка відповідно до положень статті 134 КАС України може бути покладена на іншу сторону спору.
Таким чином, суд доходить висновку, що заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.
За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод органік» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 132, 134, 139, 143, 241– 246, 252, 255, 295 КАС України, суд,
в и р і ш и в:
1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод органік» про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу — задовольнити частково.
2. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кривоозерський олійний завод органік» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у м. Києві витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн 00 коп.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини додаткового рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту додаткового рішення.

Суддя Щавінський В.Р.