ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 вересня 2026 року м. Житомир справа № 240/23365/25
категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Липи В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

I. Зміст позовних вимог та позиція позивача
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
1) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
3) стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 968 грн 96 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач із 01 лютого 2025 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 . 29 квітня 2025 року позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 . За станом здоров`я дружина позивача має інвалідність II групи та когнітивні розлади, у зв`язку з чим лікарсько-консультативною комісією Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Коростишівської міської ради видано висновок форми № 080-2/о про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Згідно з цим висновком їй рекомендовано отримання послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Позивач вказує, що його дружина позбавлена можливості самостійно обслуговувати себе і потребує постійної сторонньої допомоги, а єдина повнолітня дочка проживає за межами України у Сполучених Штатах Америки, що підтверджено актом обстеження умов проживання депутатом міської ради та водійським посвідченням дочки. За таких обставин позивач 04 вересня 2025 року подав рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Командування військової частини листом від 05 вересня 2025 року № 1/1339 відмовило у звільненні, посилаючись на те, що наданий висновок ЛКК не підтверджує потреби в постійному сторонньому догляді. Позивач вважає зазначену відмову незаконною, наголошуючи, що чинне законодавство не визначає форми висновку ЛКК саме про «постійний» догляд, а тому форма № 080-2/о є належною підставою для реалізації його права на звільнення.
II. Позиція відповідача та клопотання про поновлення строку
Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на позовну заяву, в якому просить поновити строк на його подання та відмовити в задоволенні позову повністю.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку зазначено, що наказом командира військової частини від 25 жовтня 2025 року № 536 обов`язки із самопредставництва покладено на тимчасово виконуючого обов`язки начальника юридичної групи молодшого сержанта ОСОБА_3 . Проте у період із 28 жовтня по 01 грудня 2025 року представник перебував у службовому відрядженні на військовому навчанні (суміщений курс підготовки командирів відділень у військовій частині НОМЕР_2 ), що підтверджено розпорядженням в/ч НОМЕР_3 від 20 жовтня 2025 року № 502/21/808 та розрахунком направлення особового складу. З огляду на виконання бойових завдань та завдань оборони в умовах воєнного стану, відповідач просив визнати причини пропуску строку поважними.
Щодо суті позову відповідач наголошує, що підставою звільнення військовослужбовця за статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є не будь-який догляд або право на отримання соціальних послуг, а виключно встановлена медичним документом необхідність здійснення постійного догляду. Наданий позивачем висновок за формою № 080-2/о видається відповідно до Закону України «Про соціальні послуги» та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859, виключно для призначення грошової компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги. Такий висновок не містить констатації потреби особи в постійному сторонньому догляді. Відповідач зазначає, що за змістом довідки до акта огляду МСЕК дружині позивача встановлено другу групу інвалідності без визначення потреби в постійному сторонньому догляді, а водійське посвідчення дочки не доводить факту її постійного проживання за кордоном на законних підставах. Відповідач спирається на правові висновки Верховного Суду, зокрема у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23, де констатовано неприйнятність форми № 080-2/о як підстави для звільнення зі служби.
III. Позиція позивача у відповіді на відзив
Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій заперечував проти поновлення строку на подання відзиву, вказуючи, що ухвалу суду доставлено до електронного кабінету відповідача 14 жовтня 2025 року, а наявність штату військової частини дозволяла забезпечити своєчасне подання документів іншими військовослужбовцями. Позивач просив залишити відзив без розгляду.
По суті спору позивач послався на правові висновки Верховного Суду у постановах від 13 червня 2024 року у справі № 520/21316/23 та від 20 листопада 2025 року у справі № 560/17590/24, стверджуючи, що за відсутності прямо передбаченої нормативної форми висновку ЛКК саме про постійний догляд, громадяни не можуть нести несприятливі наслідки недосконалості правового регулювання, а тому форма № 080-2/о є належним підтвердженням права на звільнення.
IV. Процесуальні дії суду у справі та вирішення клопотання про поновлення строку
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Вирішуючи клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, суд виходить із приписів статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), за якою суд може поновити пропущений процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Судом перевірено докази, надані військовою частиною: наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 25 жовтня 2025 року № 536 про організацію претензійно-позовної роботи, наказ в/ч НОМЕР_3 від 20 жовтня 2025 року № 502/21/808, розрахунок направлення на фахову підготовку та докази відрядження уповноваженої посадової особи на навчання у період з 28 жовтня по 01 грудня 2025 року. Зважаючи на особливий правовий режим воєнного стану, безпосереднє виконання військовою частиною завдань з оборони держави та об`єктивні труднощі функціонування підрозділу, суд вважає причини пропуску строку поважними. Задля дотримання засад змагальності (стаття 9 КАС України) та повного з`ясування обставин суд поновлює відповідачу строк для подання відзиву та бере подані матеріали до розгляду.
V. Фактичні обставини, встановлені судом
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01 лютого 2025 року був призваний на військову службу під час мобілізації та зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_1 на посаду водія-слюсаря майстерні регламенту та ремонту ремонтного взводу агрегатів ремонтної роти 3 ремонтно-відновлювального батальйону, що підтверджено військовим квитком серії НОМЕР_4 .
29 квітня 2025 року Коростишівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області зареєстровано шлюб між позивачем та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено актовий запис № 43 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 .
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 010645 від 07 грудня 2020 року ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності з дитинства безтерміново внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС. За змістом розділу 12 цієї довідки встановлено протипоказання: «протипоказана важка фізична праця, робота з порушенням режиму харчування». У розділі 13 рекомендовано диспансерне спостереження невролога та гастроентеролога. Запису про потребу ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді чи допомозі зазначена довідка МСЕК не містить.
13 червня 2025 року лікарсько-консультативною комісією Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Коростишівської міської ради ОСОБА_2 видано висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма первинної облікової документації № 080-2/о). У пункті 4 висновку зазначено рекомендацію: «отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи». Строк дії висновку визначено до 12 червня 2026 року. У бланку форми прямо закріплено відмітку: «Висновок надається для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі».
13 серпня 2025 року депутатом Коростишівської міської ради складено Акт обстеження умов проживання № 1878, згідно з яким за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_2 проживає її чоловік ОСОБА_1 . Також вказано, що за цією ж адресою зареєстрована дочка ОСОБА_4 , 1998 року народження, яка перебуває у США.
04 вересня 2025 року ОСОБА_1 подав по команді рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через необхідність постійного догляду за дружиною, додавши копії свідоцтва про шлюб, пенсійного посвідчення, довідки МСЕК, висновку ЛКК за формою № 080-2/о, акта обстеження житлових умов та копію посвідчення водія дочки штату Міссурі.
Листом від 05 вересня 2025 року № 1/1339 командир Військової частини НОМЕР_1 повідомив солдата ОСОБА_1 про відмову в задоволенні рапорту з тих мотивів, що висновок форми № 080-2/о підтверджує лише право на отримання соціальної послуги за Законом України «Про соціальні послуги», проте не свідчить про наявність медичних показань щодо необхідності безперервного постійного стороннього догляду у розумінні військового законодавства.
Вважаючи відмову військової частини протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
VI. Норми права, судова практика Верховного Суду та мотиви суду
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади, військових формувань та їх посадових осіб діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.
Правове регулювання військової служби та підстав її припинення здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (у редакції Закону України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX, чинній на момент виникнення спору) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Частиною дванадцятою статті 26 Закону № 2232-XII визначено вичерпний перелік підстав для звільнення за сімейними обставинами. Зокрема, пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 встановлено, що військовослужбовці звільняються зі служби через такі сімейні обставини: «необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи». Крім того, цією ж нормою передбачено звільнення у разі «необхідності здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд».
Аналіз наведених законодавчих положень показує, що обов`язковою кваліфікуючою ознакою для реалізації права на звільнення з військової служби є саме необхідність здійснення «постійного догляду», підтверджена належним медичним документом.
Матеріалами справи підтверджено, що дружині позивача встановлено другу групу інвалідності безтерміново. Водночас наявність інвалідності другої групи сама по собі не звільняє військовослужбовця від обов`язку надати докази того, що дружина дійсно потребує постійного стороннього догляду. У довідці МСЕК серії 12 ААВ № 010645 визначено лише трудові обмеження та рекомендовано спостереження лікарів, тоді як висновок про потребу в постійному нагляді чи догляді не приймався.
Вирішуючи спірне питання про те, чи може висновок лікарсько-консультативної комісії за формою № 080-2/о слугувати доказом потреби в постійному догляді для цілей звільнення з військової служби, суд застосовує правові висновки Верховного Суду.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23 сформував обов`язкову правову позицію щодо розмежування понять догляду:
«Поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. У свою чергу, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
Форма первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407 на виконання Закону України «Про соціальні послуги» та призначена для призначення щомісячної грошової компенсації фізичній особі за постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859. Вказана форма висновку не призначена для встановлення медичного висновку про потребу особи в постійному догляді і не містить такого висновку».
З огляду на це Верховний Суд у справі № 120/1909/23 дійшов висновку, що за відсутності у висновку форми № 080-2/о відомостей про необхідність саме постійного догляду, позивач не надав доказів наявності підстав для звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.
Цей правовий підхід послідовно підтверджений у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23, від 13 червня 2024 року у справі № 520/21316/23, а також у постановах від 27 серпня 2026 року у справі № 560/510/25 та від 31 серпня 2026 року у справі № 120/7887/24. Верховний Суд підкреслює, що правовідносини щодо соціальної допомоги та правовідносини проходження публічної військової служби регулюються різними галузями права і переслідують різні цілі.
Посилання представника позивача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2025 року у справі № 560/17590/24, суд відхиляє. У згаданій справі досліджувалися відмінні фактичні обставини, зокрема питання достатності медичної документації особи з інвалідністю, якій не було встановлено потребу в догляді під час первинного огляду, але яка надала інші належні висновки експертних комісій з прямою констатацією втрати здатності до самообслуговування. Натомість у справі ОСОБА_1 дружина 1976 року народження взагалі не є особою похилого віку, а форма висновку № 080-2/о прямо призначена для констатації порушень у громадян похилого віку та орієнтована на отримання соціальної компенсації, що прямо вказано в самому бланку.
Суд також звертається до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права.
У рішенні у справі «Клас та інші проти Німеччини» (Klass and Others v. Germany, заява № 5029/71, пункт 48) ЄСПЛ наголосив, що в демократичному суспільстві безпека держави та суспільний порядок є фундаментальними цінностями, заради яких держава має право запроваджувати посилені правові вимоги. У справі «Сміт і Грейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. the United Kingdom, заяви № 33985/96 та 33986/96, пункт 89) Суд підкреслив, що збереження боєздатності та оперативної ефективності збройних сил є легітимною метою, яка виправдовує особливі обмеження та суворий регламент проходження військової служби.
Крім того, у рішенні у справі «Читос проти Греції» (Chitos v. Greece, заява № 51637/12, пункти 94-96) ЄСПЛ визнав за державою широкий простір розсуду (margin of appreciation) при встановленні умов та обмежень щодо дострокового припинення військової служби. Забезпечення оборони держави під час відсічі збройної агресії вимагає чіткого, формалізованого та беззаперечного підтвердження визначених законом пільгових підстав звільнення.
У рішенні у справі «Санді Таймс проти Сполученого Королівства (№ 1)» (The Sunday Times v. the United Kingdom (No. 1), заява № 6538/74, пункт 49) ЄСПЛ сформулював вимогу якості закону: норма права має бути передбачуваною та зрозумілою. Закон № 2232-XII чітко закріплює вимогу необхідності саме постійного догляду. З огляду на принцип юридичної визначеності суб`єкт владних повноважень не наділений правом розширювального тлумачення норм або прийняття документів іншого цільового призначення на заміну медичних висновків про постійний догляд.
Оцінюючи дії відповідача за критеріями частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає:
1) Військова частина НОМЕР_1 діяла на підставі та в межах повноважень, визначених нормами статті 26 Закону № 2232-XII;
2) рішення про відмову у звільненні прийнято обґрунтовано, з урахуванням дійсного правового змісту наданих документів;
3) орган діяв добросовісно та розсудливо, не допустивши свавільного чи дискримінаційного підходу;
4) дотримано принцип пропорційності між публічним інтересом у підтриманні оборони держави та приватним інтересом позивача, оскільки реальна потреба в безперервному сторонньому догляді належними медичними доказами не підтверджена.
Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про відсутність протиправності в діях Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні позивача з військової служби. Відтак первинна позовна вимога визнання дій протиправними задоволенню не підлягає. Оскільки похідна вимога зобов`язання прийняти рішення про звільнення безпосередньо залежить від первинної, вона також підлягає відхиленню.
VII. Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, сплачений позивачем судовий збір у сумі 968 грн 96 коп. поверненню чи стягненню з відповідача не підлягає.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ; адреса: АДРЕСА_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Липа

08.09.26