Номер провадження: 33/813/1415/26
Номер справи місцевого суду: 522/5218/26 
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л. В. 
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Комлевої О.С., 
за участю секретаря судового засідання Громовенко А.Г.,
адвоката Гузь Григорія Васильовича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
потерпілого – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Гузь Григорія Васильовича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2026 року,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
ПостановоюПриморського районного суду м. Одеси від 08.04.2026 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,0 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 665,60 грн.

Висновки за результатами розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження
Дослідивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та матеріали справи про адміністративне правопорушення,заслухавши пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого ОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом особи на доступ до суду, закріпленим у пункті 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Вирішуючи питання щодо можливості поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження. Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення покладено на особу, яка звертається з апеляційною скаргою.
Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Вирішуючи питання щодо можливості поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження. Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення покладено на особу, яка звертається
Матеріалами справи встановлено, що оскаржувана постанова Приморського районного суду м. Одеси ухвалена 08.04.2026 року.
Апеляційну скаргу подано захисником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за допомогою підсистеми Електронний Суд 16.06.2026, тобто із пропуском строку апеляційного оскарження.
Звертаючись до суду із клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження захисником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначалося, що 13.05.2026 року ознайомився з матеріалами справи та будь-яких судових повісток про дату, час та місце судового розгляду не отримував.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , від імені якого діяв адвокат Гузь Г.В., вже звертався до суду із апеляційною скарго на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 08.04.2026.
Постановою Одеського апеляційного суду від 01.06.2026 (головуючий суддя – Сєвєрова Є.С.) відмовлено особі, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження та повернуто апеляційну скаргу.
16.06.2026 адвокатом Гузь Г.В., захисником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 повторно подано апеляційну скаргу, долучивши відповідне клопотання про поновлення пропущеного строку.
Дослідивши надане скаржником клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та наведені в ньому підстави такого пропуску, а також наявні матеріали справи в своїй сукупності, в тому числі й щодо підстав попереднього повернення апеляційним судом вказаної апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено, що наведені скаржником підстави для поновлення строку апеляційного оскарження вже наводилися у вищезазначеній раніше поданій апеляційній скарзі, досліджувалися судом апеляційної інстанції та за результатами якого визнавалися судом необґрунтованими.
Разом з тим, звертаючись повторно з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення пропущеного строку, будь-яких інших належних та обґрунтованих підстав пропуску такого строку, яким не надана правова оцінки постановою Одеського апеляційного суду від 01.06.2026, скаржником не наведено.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Устименко проти України» Суд зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Європейським судом у справі «Пономарьов проти України», зазначено, що принцип правової визначеності порушується і у разі відсутності поваги до процесуальних строків (заява № 3236/03,3 квітня 2008, п. 40-41). Так, суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України», заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності рішення.
Таким чином, враховуючи вищезазначене в своїй сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, а тому апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 284, 294 КУпАП України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання адвоката Гузь Григорія Васильовича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – відмовити.
Апеляційну скаргу повернути адвокату Гузь Григорію Васильовичу, захиснику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 .
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 04 серпня 2026 року.

Суддя О.С. Комлева