УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/11401/25   Головуючий у 1-й інст. Костенко С. М. 
Номер провадження №33/4805/1283/26
Категорія ч.1 ст.483 МК    Доповідач Турак  О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року місто Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Турак О.В., за участі секретаря судового засідання Мурашевського Є.В, представника Житомирської митниці Кодратюка А.В., захисника Луговського Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі апеляційну скаргу представника Житомирської митниці Кодратюка Андрія Володимировича на постанову судді Богунського районного суду міста Житомира від 28 липня 2026 року,
ВСТАНОВИЛА :
Постановою судді Богунського районного суду міста Житомира від 28 липня 2026 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 483 МК України за відсутністю складу правопорушення. 
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №0229/UA101000/2025 від 02 червня 2026 року, ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на переміщення товару а саме: легкового автомобіля, марки - VOLKSWAGEN, модель - TOURAN, номер кузова НОМЕР_1 , вартістю 4900 євро (або еквівалент 213 441,06 гривень за курсом НБУ на час переміщення транспортного засобу через митний кордон України), через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу як підстави для його переміщення документів, а саме договору купівлі продажу від 07 січня 2025 року № б/н, що містить неправдиві відомості щодо продавця, одержувача/імпортера та його дійсної вартості.
Суддя місцевого суду дійшов висновку, що матеріали справи не містять достатніх доказів про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 483 МК України, оскільки ОСОБА_1 був лише перевізником транспортного засобу, жодних дій на переміщення товарів через митний кордон з приховуванням від митного контролю не вчиняв, самостійно договір-купівлі продажу не укладав, всі документи, пов`язані з реєстрацією вказаного транспортного засобу, в тому числі розмитнення, здійснював ОСОБА_2 , як особа відповідальна за фінансове врегулювання.
В діях ОСОБА_1 відсутній умисел на підроблення документів чи подачу неправдивих відомостей щодо продавця, одержувача та його дійсної вартості, які б свідчили про умисне надання неправдивих відомостей митному органу.
Не погоджуючись із постановою судді, представник Житомирської митниці Кодратюк А.В подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді та постановити нову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 1 статті 483 Митного кодексу України, застосувавши до нього стягнення відповідно до санкції статті.
Вказував, що жодних документів на підтвердження того, що ОСОБА_1 здійснював дії по перевезенню транспортного засобу як перевізника не надано, зокрема CMR, чи договір на перевезення, укладений із замовником.
Відповідно ж до наданих документів Республіки Литви ОСОБА_1 є власником транспортного засобу та особисто подавав документи при виїзді з ЄС. При цьому, з матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 не зазначений в якості перевізника у відповідних графах в українській декларації. 
Крім того, з відповіді митних органів Литовської Республіки видно послідовний перехід права власності на вказаний транспортний засіб, зокрема, визначений останній власник транспортного засобу перед здійсненням експорту - компанія UAB «Veralisa».
Так, 08 січня 2025 року транспортний засіб був реалізований компанією UAB «Veralisa» громадянину ОСОБА_3 за ціною 4900 Євро, чим спростовується укладання угоди від 07 січня 2025 року між HAFKER HARALD та SERGIY MENYCHUK про продаж автомобіля вартістю 2900 Євро.
Зазначав, що висновки суду в частині того, що ОСОБА_1 діяв виключно на підставі доручення, вчиняючи дії з перевезення та придбання транспортного засобу на ім`я ОСОБА_2 , не відповідає фактичним обставинам справи. Так, довіреність від 09 січня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 придбати на своє ім`я транспортний засіб і його доставити замовнику, не могла стосуватись дій з придбання вищезазначеного автомобіля 07 чи 08 січня 2025 року. 
Наголошував, що відповідно до відповіді митних органів Республіки Литви, що посвідчені електронним цифровим підписом вповноваженої особи та є належним доказом, ОСОБА_1 не є перевізником, а є власником транспортного засобу, а висновки судді місцевого суду не відповідають фактичним обставинам. 
Захисник Луговський Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , у письмових поясненнях на апеляційну скаргу вважає, що місцевий суд прийняв законне рішення у справі про порушення митних правил та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову судді від 28 липня 2026 року – без змін.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення представника Житомирської митниці в підтримку своїх апеляційних вимог, думку захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в заперечення апеляційних вимог сторони захисту, приходжу до такого висновку.
Відповідно статті 487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Норми статті 251 КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Відповідно статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до них; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; поясненнями свідків; висновком експерта та іншими документами.
За результатами перевірки матеріалів справи, вважаю, що висновки суду про відсутність достатніх доказів на підтвердження винності ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 483 МК України, є правильними. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №0229/UA101000/2025 від 02 червня 2026 року, 01.05.2025 Житомирською митницею отримано лист Департаменту міжнародної взаємодії Державної митної служби України від 01.05.2025 № 26/26-04/7/1002 (вхідний митниці від 01.05.2025 № 3711/4-20), яким надіслано відповідь митних органів Литовської Республіки від 07.04.2025 № (1.50Mr./20-10)3ВЕ-2225 (вхідний Держмитслужби від 07.04.2025 № 9579/11/26), на запит про надання адміністративної допомоги в проведенні перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи при ввезенні на митну територію України транспортного засобу з Литовської Республіки, що слідували на адресу громадянина України ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), а саме легкового автомобіля марки – VOLKSWAGEN, модель - TOURAN, номер кузова НОМЕР_1 .
У відповідності до інформації, наявної в АСМО «Інспектор», встановлено, що 10 січня 2025 року о 06:48, громадянин України ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_3 ) через пункт пропуску «Угринів - Долгобичув» митного поста «Угринів» Львівської митниці, згідно документу контролю доставки, а саме електронної митної декларації ІМ ЕЕ № 25UA101090000136U5 ввіз на митну територію України товар, а саме: легковий автомобіль марки - VOLKSWAGEN, модель - TOURAN, номер кузова НОМЕР_1 з реєстраційними номерними знаками Литовської Республіки НОМЕР_4 .
У якості підстави для переміщення вказаного товару (легкового автомобіля) через митний кордон України ОСОБА_1 подав митним органам України документи у тому числі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Республіки Німеччина від 07.12.2015 № НОМЕР_5 , свідоцтво про тимчасову реєстрацію транспортного засобу в Литовській Республіки від 08.01.2025 №22570062, договір купівлі-продажу від 07.01.2025 № б/н згідно заповнених граф якого продавець: HAFKER HARALD (Arberger Heerstr. 114, 28307, ОСОБА_5 ), покупець: ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ).
Вартість вищезазначеного транспортного засобу відповідно до договору купівлі продажу від 07.01.2025 № б/н становить 2900 євро.
10.01.2025 до митного поста «Звягель» Житомирської митниці ФОП ОСОБА_7 подано електронну митну декларацією типу ІМ40ДЕ № 25UA101090000175U4 відповідно до якої було проведено митне оформлення товару: «легковий автомобіль: марка - VOLKSWAGEN, модель - TOURAN, номер кузова НОМЕР_1 ; тип двигуна - дизельний; робочий об`єм циліндрів двигуна - 1968 см3; загальна кількість місць, включаючи місце водія - 5; призначення для перевезення вантажів; календарний рік виготовлення 2012; модельний рік виготовлення 2012; дата першої реєстрації - 30.08.2012»; країна відправлення/експорту – Литовська Республіка LT, який відповідно до договору купівлі продажу від 07.01.2025 № б/н та поданої митної декларації слідував на адресу покупця, громадянина України ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_6 від 18.12.1996р., виданий Новоград-Волинським МРВ УМВС України в Житомирській обл., ІПН НОМЕР_2 ) за ціною 2900 євро, що з урахуванням курсу НБУ на дату переміщення 10.01.2025 товару (вищезазначеного легкового автомобіля) через митний кордон України, у національній валюті становило 126322,26 гривень). 
За результатом опрацювання інформації, наданої митними органами Литовської Республіки, а саме рахунок фактура від 08.01.2025 №001, декларації про придбання транспортного засобу від 08.01.2025 №336568141, декларації на передачу автомобіля від 08.01.2025 №336568217 та запиту щодо надання послуги реєстрації транспортного засобу від 08.01.2025 №22570062 встановлено, що продавцем товару, а саме, легкового автомобіля марки - VOLKSWAGEN, модель - TOURAN, номер кузова НОМЕР_1 , є Veralisa, UAB, (Lazdynu g. 9, LT-68131, Marijampole, код компанії 305389829), одержувачем (покупцем) – фізична особа, громадянин України ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), адреса: АДРЕСА_3 . Також згідно наданої інформації митними органами Литовської Республіки було встановлено, що ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) придбав легковий автомобіль марки - VOLKSWAGEN, модель - TOURAN, номер кузова НОМЕР_1 за ціною 4900 Євро, що з урахуванням курсу НБУ на дату переміщення 10.01.2025 товару (вищезазначеного легкового автомобіля) через митний кордон України, у національній валюті становило 213 441,06 гривень. 
Однак, вже під час ввезення на митну територію України, ОСОБА_1 до митного органу надав договір купівлі продажу від 07.01.2025 № б/н, згідно якого ОСОБА_10 (Arberger Heerstr. 114, 28307, Bremen) продав громадянину України ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ) товар, а саме легковий автомобіль марки - VOLKSWAGEN, модель - TOURAN, номер кузова НОМЕР_1 за ціною 2900,00 євро, що не відповідає дійсності, так як згідно документів, наданих митними органами Литовської Республіки, а саме договору рахунок фактура від 08.01.2025 №001, декларації про придбання транспортного засобу від 08.01.2025 №336568141, декларації на передачу автомобіля від 08.01.2025 №336568217 та запиту щодо надання послуги реєстрації транспортного засобу від 08.01.2025 №22570062 зазначений товар (легковий автомобіль) був реалізований (проданий) Veralisa, UAB, (Lazdynu g. 9, LT-68131, Marijampole, код компанії 305389829) фізичній особі, громадянину України ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), адреса: АДРЕСА_3 .
Порушення митних правил, передбачене частиною 1 статті 483 МК України, проявляється у переміщенні або діях, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.
Відповідно до частини 1 статті 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
В свою чергу, зі змісту правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 483 МК України, слідує, що об`єктивна сторона такого правопорушення полягає у переміщенні або діях, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості.
Разом з тим, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 483 МК України необхідним є встановлення не лише факту подання певних документів митному органу, а й наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення, зокрема суб`єктивної сторони у формі умислу.
Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 483 МК України, характеризується умисною формою вини. Тобто особа повинна усвідомлювати, що документи, які нею подаються митному органу, є підробленими, одержаними незаконним шляхом або містять неправдиві відомості, передбачати настання негативних наслідків у вигляді незаконного переміщення товарів через митний кордон України та бажати такого переміщення.
Таким чином, саме по собі подання документів до митного оформлення, які у подальшому можуть бути визнані неналежними або такими, що містять певні розбіжності, не може автоматично свідчити про наявність у діях особи складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 483 МК України. Обов`язковою умовою є доведення того, що особа достовірно знала про незаконність походження таких документів або недостовірність зазначених у них відомостей та діяла з метою незаконного переміщення товарів через митний кордон України.
Як видно з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався повністю та прийняв законне й обґрунтоване рішення про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 483 МК України.
Як встановив суддя місцевого суду, і це підтверджується матеріалами справи, що 04 січня 2025 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 довіреність, посвідчену нотаріально, відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 купити за кордоном на його ім`я будь-які автомобілі (легкові, вантажні) та перегнати їх транзитом до його постійного місця проживання м. Звягель Житомирської області. (а.с.127).
Свідок ОСОБА_2 , будучи допитаним судом першої інстанції, дав пояснення про те, що в грудні 2024 року він звернувся до ОСОБА_1 з проханням придбати та перегнати для нього автомобіль з Литви, останній погодився. Надав Мельничуку 3000 Євро та відповідну довіреність. ОСОБА_1 придбав транспортний засіб за 2900 Євро та доставив його в Україну. В подальшому він самостійно отримав експертне дослідження в Сервісному центрі МВС, яке підтвердило відсутність сторонніх втручань у номери кузова, здійснив митне оформлення та державну реєстрацію автомобіля, яким користується по теперішній час. Також зазначив, що через помилку нотаріуса в первинній довіреності, він додатково оформлював та надсилав ОСОБА_1 нову довіреність, якою уповноважував придбати йому автомобіль і доставити до України. Усі дії щодо придбання та перевезення автомобіля ОСОБА_1 вчиняв виключно в його інтересах, за дорученням та за його кошти.
Будучи допитаним в суді першої інстанції, ОСОБА_1 зазначив те, що автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TOURAN, номер кузова НОМЕР_1 придбав у Литві на підставі довіреності як перевізник (водій) та доставив його в Україну за місцем проживання ОСОБА_2 . Вартість автомобіля, яка була домовлена між покупцем ОСОБА_2 і продавцем в сумі 2900 євро, які ОСОБА_1 передав готівкою продавцю, а митним оформленням займався митний брокер.
Тобто, ОСОБА_1 переміщував транспортний засіб на підставі довіреності, виступав в якості перевізника і доставив вказаний транспортний засіб саме його власнику.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до змісту виданої для ОСОБА_1 нотаріально посвідченої довіреності, пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що не спростовано апелянтом, є очевидним, що ОСОБА_1 , передавши продавцю обумовлену суму коштів за автомобіль, перевізши цей автомобіль в Україну і передавши його ОСОБА_2 , діяв таким чином як представник (повірений) ОСОБА_2 за довіреністю, від імені та в інтересах ОСОБА_2 , не набувши самостійних майнових прав на цей автомобіль в силу імперативних норм частини 1 статті 237, частини 1 статті 1000 ЦК України та встановлених у цій справі фактичних обставин.
Таким чином, майнові права на автомобіль виникли у довірителя ОСОБА_2 , котрим видана довіреність, а не у ОСОБА_1 , який був лише його представником та діяв на підставі довіреності.
Апеляційні доводи про те, що довіреність від 09 січня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 придбати на своє ім`я транспортний засіб і його доставити замовнику, не могла стосуватись дій з придбання вищезазначеного автомобіля 07 чи 08 січня 2025 року, спростовані матеріалами справи, зокрема, поясненнями свідка ОСОБА_2 , його заявою посвідченою нотаріально, відповідно до якої 04 січня 2025 року він із ОСОБА_1 звернулися до нотаріуса та оформили довіреність на придбання та доставку йому транспортного засобу. Під час оформлення автомобіля в Литві ОСОБА_1 повідомив його, що довіреність оформлена неправильно, потрібно замінити сторони. Після чого він пішов до нотаріуса і оформив нову довіреність від 09 січня 2025 року, сфотографував її та відправив на мобільний телефон ОСОБА_1 (а. с. 125).
В свою чергу, інформація тимчасового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу стосовно того, що ОСОБА_1 є власником зазначеного автомобіля згідно рядку «С1» згідно директиви від 14.04.1999 щодо реєстрації документів на транспортні засоби, на яку посилається апелянт, апеляційний суд відхиляє, як безпідставну, оскільки «власник транспортного засобу» і «власник реєстраційного сертифікату» не є тотожними. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що представником митниці не надано підтверджуючих документів чи інших достатніх доказів того, що доставлений ОСОБА_1 автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TOURAN, номер кузова НОМЕР_1 , був зареєстрований в України саме за ним.
Крім того, купівля-продаж автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель TOURAN, номер кузова НОМЕР_1 в Литві була здійснені на 2900 Євро, як те вказано брокером та ОСОБА_2 під час митного оформлення цього автомобіля і ввезення на митну територію України. Дефект (корозія) VIN-код на вказаному автомобілі підтверджено відеозаписом, який здійснював ОСОБА_1 в Литві при придбанні автомобіля та висновком експертного дослідження від 18 січня 2025 року.
Відповідно до частини 2 статті 460 МК України, перевізники несуть відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення цих товарів документів, що містять неправдиві відомості (стаття 483 цього Кодексу), виключно у разі якщо ці відомості стосуються кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, а перевізниками не вжито заходів до перевірки правдивості зазначених відомостей або у разі неможливості такої перевірки не внесено відповідного запису до міжнародної автомобільної накладної (CMR).
З урахуванням цих положень Закону, оскільки встановлено те, що ОСОБА_1 був за даних обставини виключно перевізником, тому останній не може нести відповідальність за частиною 1 статті 483 МК України..
Крім цього, матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_1 вчинив дії на підроблення документів або заявив неправдиві відомості щодо товару, які б свідчили про умисне надання неправдивих відомостей митному органу, які не відповідають дійсності.
Таким чином, як правильно зазначив суддя суду першої інстанції, ОСОБА_1 був лише перевізником транспортного засобу, жодних дій на переміщення товарів через митний кордон з приховуванням від митного контролю не вчиняв, самостійно договір-купівлі продажу не укладав, всі документи, пов`язані з реєстрацією вказаного транспортного засобу, в тому числі розмитнення, здійснював ОСОБА_2 , в якості особи відповідальної за фінансове врегулювання.
Доводи апеляційної скарги не містять жодного обґрунтування незаконності оскаржуваної постанови місцевого суду, а містять виключно відомості, які викладені в протоколі про порушення митних правил.
Разом з тим, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може вважатися беззаперечним доказом вини особи у порушенні митних правил, якщо викладені в ньому обставини не підтверджуються іншими доказами, належність та достовірність яких не викликає будь-яких сумнівів.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 483 МК України, що є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, підтверджується дослідженими доказами, яким суддя місцевого суду надав належну правову оцінку.
Неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б могли стати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, не встановлено.
З урахуванням вищевикладеного, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують законність оскаржуваної постанови про закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_1 , а тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.
Керуючись статтею 294 КУпАП, суддя 
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу представника Житомирської митниці Кодратюка Андрія Володимировича залишити без задоволення. 
Постанову судді Богунського районного суду міста Житомира від 28 липня 2026 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 483 МК України за відсутністю складу правопорушення, залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя