Справа № 462/4694/25 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О. 
Провадження № 22-ц/811/940/26 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 вересня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О. 
з участю: ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, –

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивував тим, що постановою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року у справі № 462/7248/20 зобов`язано відповідача не чинити йому перешкод у вихованні внука, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши дні та години їхнього спілкування.
Протиправними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 90 000 грн, що полягала у нервовому стресі, переживаннях, порушеннях режиму сну, внаслідок умисно створених відповідачем перешкод для його побачень з внуком. 
Дії відповідача спричинили у нього відчуття невизначеності, невпевненості, незахищеності та неможливості реалізувати його права та законні інтереси протягом тривалого часу, що потребувало додаткових зусиль для подолання негативних наслідків протиправної поведінки відповідача відносно нього.
Крім того, в результаті дій відповідача він звертався за медичною допомогою до лікарів, зокрема, невропатолога і психотерапевта, та приймав антидепресанти. 
З наведених підстав просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь відшкодування моральної шкоди в сумі 90000 грн. 
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 серпня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1211.20 грн судового збору.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 серпня 2025 року оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що постановою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року у справі № 462/7248/20 встановлено факти чинення йому перешкод у спілкуванні з внуком ОСОБА_2 , тому зазначені обставини не потребують додаткового доказування.
Тривале чинення відповідачем йому перешкод у спілкуванні з єдиним внуком викликало у нього негативні емоції, що досягли рівня страждань, чим йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 90000 грн.
Завдана йому моральна шкода полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушенні режиму сну через умисно створенні відповідачем перешкоди для побачень з внуком та приймання участі в його вихованні, що негативно вплинуло на його звичний ритм життя та спричинило відчуття невизначеності та неможливості реалізації своїх прав та законних інтересів.
Крім того, він змушений був звертатися за медичною допомогою до невропатолога та психотерапевта, приймати медикаменти та антидепресанти.
Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомив, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що створюючи перешкоди позивачу у спілкуванні з внуком, відповідач міг викликати у позивача певні негативні емоції, однак такі не досягли рівня страждання або приниження, відтак позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральної шкоди та її розмір, а також наявність причинного зв`язку між діями відповідача та настанням шкоди.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може з наступних мотивів.
Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
За змістом статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.
Судом встановлено, що у листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, в якому просив: визнати протиправними дії його дочки ОСОБА_4 та зятя ОСОБА_2 щодо чинення йому перешкод у спілкуванні, вихованні та розвитку малолітнього внука ОСОБА_3 ; зобов`язати відповідачів не чинити йому перешкод у спілкуванні, вихованні та розвитку малолітнього внука та визначити наступний спосіб спілкування та участі у вихованні малолітнього внука ОСОБА_3 : спілкуватись із внуком в середу, неділю кожного тижня по чотири години в день з 13.00 до 17.00 години, в тому числі, за місцем його (позивача) проживання: АДРЕСА_1 , з можливістю прогулянок по місту і відвідування закладів культури, з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дитини, режиму дня та харчування, а також з можливістю тимчасового перебування внука з ним (позивачем) за місцем постійного проживання: АДРЕСА_1 , в тому числі з ночівлею, в узгоджені з матір`ю дитини одна-дві доби.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 березня 2021 року у справі №462/7248/20 в задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 березня 2021 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні внука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у спілкуванні з ним.
Визначено способи участі ОСОБА_1 у вихованні внука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступні дні та години їхнього спілкування: кожної середи та неділі тижня у період з 13.00 год. до 17.00 год. за місцем проживання дитини та з можливістю прогулянок по місту, відвідування закладів культури, з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дитини та режиму дня.
В задоволенні решти вимог – відмовлено.
Вищезазначеними судовими рішеннями у справі № 462/7248/20 встановлено, що між сторонами існував спір щодо реалізації ОСОБА_1 передбаченого законом права на спілкування з малолітнім внуком та участі у його вихованні, у зв`язку з чим судом було визначено конкретний порядок такого спілкування.
Таким чином, матеріалами справи безспірно підтверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 чинили ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з внуком на час ухвалення судових рішень у справі № 462/7248/20.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 пов`язував свої душевні переживання та моральні страждання саме з тривалим обмеженням можливості спілкуватися з внуком, брати участь у його вихованні та необхідністю судового захисту цього права.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19.
Зобов`язання з компенсації моральної шкоди виникає за наявності моральної шкоди, протиправності поведінки особи, причинного зв`язку між такою поведінкою та моральною шкодою, а також вини особи, яка її завдала, якщо вина є підставою відповідальності.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20.
Обставини вчинення відповідачем дій, якими створювалися перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з внуком, були предметом судового розгляду у справі № 462/7248/20 та встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили.
В той же час, позбавлення позивача можливості спілкуватися з внуком та брати участь у його вихованні протягом тривалого часу безсумнівно завдавало позивачу душевних страждань.
Оцінивши наведені обставини у сукупності з установленим порушенням права позивача на спілкування з внуком, колегія суддів вважає, що діями ОСОБА_2 щодо перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача та неможливістю спілкування з внуком.
При цьому, подальше розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на підставі заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2022 року у справі № 462/7294/21, та виключення відомостей про батьківство ОСОБА_2 з актового запису № 1198 від 04 вересня 2019 року Залізничного районного в місті Львові відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 вересня 2022 року у справі № 462/2042/22, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 червня 2023 року, не свідчать про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки на момент ухвалення судових рішень про усунення перешкод у спілкуванні позивача з внуком та участі у його вихованні у справі №462/7248/20, перешкоди позивачу у спілкуванні з внуком чинив в тому числі і ОСОБА_2 . 
Зазначені обставини не враховано судом першої інстанції, який дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди. 
Згідно з роз`ясненнями пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Спричинення моральної шкоди є оціночним поняттям, критерії якого побудовані на загально прийнятих уявленнях про негативні події, їх ступінь та наслідки, вплив на дисбаланс у звичний спосіб життя, необхідність докладання зусиль для його відновлення та супутні цьому переживання, а також з урахуванням вини заподіювача шкоди.
Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 90 000 грн, є очевидно завищеними, належним чином не мотивованими, тому в такому розмірі моральну шкоду не може бути стягнуто.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди пред`явлено лише до ОСОБА_2 , незважаючи на те, що перешкоди у спілкуванні з внуком позивачу чинив не тільки ОСОБА_2 , але й дочка ОСОБА_1 – ОСОБА_4 , однак своїм правом на пред`явлення до неї позову про стягнення моральної шкоди позивач не скористався. 
Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач внаслідок перешкод у спілкуванні з внуком, їх тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3000 грн, що відповідає засадам розумності і справедливості.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 серпня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 07 вересня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Крайник Н.П. 

Шандра М.М.