КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/7148/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ Справа № 357/7385/25
16 липня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А.
при секретарі - Д'яченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ярмола О.Я., у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та Гроші», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдін Максима Анатолійовича про визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно, поновлення права власності, поновлення реєстрації місця проживання, визнання кредитного договору та права іпотеки припиненими, та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, у якому просили: 
- визнати недійсним з моменту його вчинення договір про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвієнко О.О. 20 травня 2020 року, за реєстровим № 2229, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» (далі - ТОВ «ФК «Арагон») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ваканда» (далі - ТОВ «Ваканда»;
- визнати недійсним з моменту його вчинення договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., 21 вересня 2020 року, за реєстровим № 846, укладений між ТОВ «Ваканда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та Гроші» (далі - ТОВ «ЮК «Право та Гроші»);
- повернути сторін в первісний стан, шляхом: скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54169457 від 21 вересня 2020 року та скасування запису № 38280881 від 21 вересня 2020 року; поновлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири від 10 листопада 2004 року, за реєстровим № 4-5425; поновлення реєстрації місця проживання у квартирі: ОСОБА_4 та членів її сім`ї, ОСОБА_2 та членів її сім`ї, ОСОБА_3 та членів її сім`ї;
- визнати з 16 січня 2020 року припиненим кредитний договір № 20-07-Ип/05 від 22 травня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», права вимоги за яким були передані на користь ТОВ «ФК «Арагон», у зв`язку з виконанням основного зобов`язання;
- визнати з 16 січня 2020 року припиненим право іпотеки та Іпотечний договір, від 22 травня 2007 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1631, у зв`язку з виконанням основного зобов`язання Кредитного договору № 20-07-Ип/05 від 22 травня 2007 року;
- стягнути солідарно з ТОВ «ФК «Арагон» , ТОВ «Ваканда» та ТОВ «ЮК «Право та Гроші» на користь позивачів моральну шкоду у загальному розмірі 450 000,00 грн;
- стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_3 судові витрати. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 травня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Київське регіональне управління» ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 (позичальник) укладений кредитний договір № 20-07-Ип/05, відповідно до умов якого остання отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності грошові кошти у сумі 27 000,00 доларів США зі сплатою відсотків 15,5% процентів річних, строком до 21 травня 2017 року. 
У забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_1 , про що 22 травня 2007 року був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1631. 
До 21 вересня 2020 року право власності на передану в іпотеку квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на підставі договору дарування квартири від 10 листопада 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Білик О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 4-5425. 
Станом на день подання цієї позовної заяви до суду, у квартирі постійно проживає ОСОБА_4 , її чоловік, а також їхні двоє малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Крім того, до 04 квітня 2023 року в квартирі були зареєстровані: ОСОБА_4 , її син ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та її діти: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду № 205 від 31 січня 2019 року «Про затвердження умов продажу активів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 11 березня 2019 року відбувся аукціон з продажу активів, а саме: Кредитний портфель, що складається з прав вимоги за 29 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою (лот № F07GL40804), у тому числі право вимоги за кредитним договором № 20-07-Ип/05, укладеним 22 травня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 .
03 квітня 2019 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та переможцем торгів - ТОВ «ФК «Арагон» були укладені: договір про відступлення прав вимоги № 11 від 03 квітня 2019 року та договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, згідно умов якого ТОВ «ФК «Арагон» набув право вимоги до позивачів.
Відступлення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» прав вимоги за Кредитним та Іпотечним договорами на користь ТОВ «ФК «Арагон» позивачами не оспорюється.
Проте, 20 травня 2020 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» було укладено договір про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвієнко О.О., за реєстровим № 2229. 
Вказаний договір позивачі вважають нікчемним, оскільки такий укладений під час дії заборони на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, встановленої Законом України від 03.06.2014 № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII).
Як згодом стало відомо позивачам після скасування 04 квітня 2023 року їх реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 , квартира була незаконно відчужена на користь третіх осіб. Так, 21 вересня 2020 року була проведена державна реєстрація права власності на вказану квартиру за ТОВ «ЮК «Право та Гроші, тобто також під час безпосередньої дії Закону № 1304-VII.
При цьому, власники квартири ОСОБА_4 , ОСОБА_2 не надавали будь-якої згоди ТОВ «ФК «Арагон» на відчуження (примусове звернення стягнення) квартири, шляхом реалізації такого майна (шляхом її продажу) на користь інших осіб.
Крім того зазначають, що ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» не виконали вимоги статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надсилання іпотечного повідомлення та надання строку на усунення порушень умов кредитного договору. Позивачі не отримували вимог про усунення порушень умов Кредитного договору та Іпотечного договору, а отже у Відповідачів були відсутні правові підставі для реєстрації права власності на нерухомість у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку».
У свою чергу ТОВ «ЮК «Право та Гроші» не мало право реєструвати за собою право власності на предмет іпотеки, оскільки під час проведення відповідної реєстрації не було дотримано відповідного порядку, передбаченого статтею 37 Закону України «Про іпотеку», а саме приватному нотаріусу як державному реєстратуру не було надано оцінки предмету іпотеки.
При цьому приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А. 21 вересня 2020 року, в порушення прямої заборони, встановленої Законом № 1304-VII, прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54169457 від 21 вересня 2020 року 16:50:06; вніс запис № 38280881 від 21 вересня 2020 року 16:47:01 до Державного реєстру речових прав про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «ЮК «Право та Гроші» на підставі договору купівлі-продажу квартири.
З цього приводу позивачі вважають, що оскільки договір купівлі-продажу квартири, що укладений між ТОВ «Ваканда» та ТОВ «ЮК «Право та Гроші» є нікчемним в силу закону, то дії приватного нотаріуса щодо проведення за останнім реєстрації права власності на спірну квартиру є незаконними, а тому підлягають скасуванню судом.
Крім того, окремо позивачі звертають увагу, що первісний кредитор ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 20 липня 2010 року звертався до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 20-07-Ип/05 та 19.11.2010 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення у справі № 2-14138, яким було стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 321 530,15 грн та 2 170,00 грн судових витрат (всього 323 700,15 грн). Тобто, 20.07.2010 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», керуючись частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України та пунктом 3.4 Кредитного договору, заявив вимогу про дострокове повернення кредитних ресурсів, процентів та нарахованої неустойки, у загальному розмірі 321 530,15 грн, чим змінив строк виконання основного зобов`язання (строк дії Кредитного договору), з 21 травня 2017 року, та визнав строк повернення кредитних ресурсів і сплати процентів, таким що настав 20 липня 2010 року.
Заборгованість за кредитним договором була належним чином погашена 16 січня 2020 року, тобто до моменту відступлення ТОВ «ФК «Арагон» на користь ТОВ «Ваканда» прав вимоги за кредитним договором.
У свою чергу, 05 вересня 2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд» (далі - ТОВ «ФК «Сіті Голд») був укладений договір поруки №05/09п, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати перед Кредитором за виконання ОСОБА_3 її зобов`язань, що виникли за Кредитним договором № 20-07-Ип/05 від 22 травня 2007 року. Тобто, 05 вересня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Голд» стало поручителем за вказаним кредитним договором і 06.01.2020 року ТОВ «ФК «Арагон» направив на адресу поручителя ТОВ «ФК «Сіті Голд» вимогу щодо сплати заборгованості у розмірі 440 000,00 грн за договором поруки № 05/09п від 05 вересня 2019 року та вже 16 січня 2020 року ТОВ «ФК «Сіті Голд», у визначений ТОВ «ФК «Арагон» строк, перерахував на рахунок останнього 440 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням Акціонерного товариства «Ідея Банк» № 261 від 16 січня 2020 року. Отже, було погашено в повному обсязі: основну заборгованість у розмірі 177 059,65 грн (залишок кредитних ресурсів за Кредитним договором); відсотки за користування кредитом у розмірі 23 124,02 грн; та 121 346,48 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами відповідно до пункту 6.1 Кредитного договору.
Таким чином, 16 січня 2020 року зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором, а також зобов`язання майнових поручителів за Кредитним договором, у тому числі будь-які зобов`язання іпотекодавців - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за Іпотечним договором, укладеним в забезпечення Кредитного договору, припинились в силу приписів статей 598, 599 Цивільного кодексу України та статті 17 Закону України «Про іпотеку».
Водночас, ТОВ «ФК «Арагон», у період дії прямої заборони, визначеної Законом № 1304-VII, 20 травня 2020 року, тобто після погашення Поручителем заборгованості за Кредитним договором, відступив вже неіснуючі на той момент права вимоги за Кредитним та Іпотечним договорами на користь ТОВ «Ваканда», який, у свою чергу, 21 вересня 2020 року здійснив примусове стягнення (відчуження) квартири.
З огляду на викладене, Кредитний договір та Іпотечний договір підлягають визнанню судом припиненим, що є належним та ефективним засобом захисту порушених прав та законних інтересів позивачів.
Також позивачі вказують, що у зв`язку із вчиненими відповідачами діями, вони зазнали душевних страждань, а саме: відповідачі вчинили порушення їх майнових прав та законних інтересів з метою заволодіння квартирою, після того як існуюча заборгованість за Кредитним договором, була погашена; в умовах повномасштабної збройної агресії РФ проти України та введеного в Україні воєнного стану, 04 квітня 2023 року вони та їх малолітні діти через незаконні дії відповідачів були зняті з реєстрації місця проживання у Квартирі; вони зазнали психологічного напруження та розчарування у правовій системі України, а також почали побоюватись за власне життя та здоров`я, у них розвинулись тривожність та депресія, через які вони позбавились нормального сну та нормального життя, у їх сім`ях почались постійні конфлікти на підґрунті незаконного відчуження права власності на квартиру, що призвело до погіршення сімейних стосунків у сім`ях; малолітні діти позивачів зазнавали цькувань у школі, через їх «безпритульність», що також негативно вплинуло на фізичний та психологічний розвиток таких дітей.
З урахуванням характеру та неправомірності дій відповідачів, їх умислу щодо цинічного вчинення цивільних правопорушень з метою незаконного відчуження права власності на квартиру, - позивачі розцінюють розмір завданої їм моральної шкоди у сумі 450 000,00 грн, з яких: 175 000,00 грн - розмір завданої моральної шкоди Позивачу-1 та її малолітнім дітям; 175 000,00 грн - розмір завданої моральної шкоди Позивачу-2 та її малолітнім дітям; 100 000,00 грн - розмір завданої моральної шкоди Позивачу-3.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано недійсними з моменту його вчинення - договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченого Матвієнко О.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 20 травня 2020 року, за реєстровим № 2229, що був укладений між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда».
Визнано недійсним з моменту його вчинення - договір купівлі-продажу квартири, посвідченого Юдіним М.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 21 вересня 2020 року, за реєстровим № 846, що був укладений між ТОВ «Ваканда» та ТОВ «ЮК «Право та Гроші».
Повернуто сторони (Позивача-1 та Позивача-2) в первісний стан у частині права власності на однокімнатну квартиру 370 (триста сімдесят), загальною площею: 34,9 (тридцять чотири цілих дев`ять десятих) кв. м, житловою площею – 17,5 (сімнадцять цілих п`ять десятих) кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом:
- скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54169457 від 21 вересня 2020 року;
- скасування запису № 38280881 від 21 вересня 2020 року, внесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем до Державного реєстру речових прав, щодо державної реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «ЮК «Право та Гроші».
Визнано з 16 січня 2020 року припиненим кредитний договір № 20-07-Ип/05 від 22 травня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (перебуває у стані ліквідації/припинення) (код ЄДРПОУ: 09807856) (Банк), права вимоги за яким були передані Банком на користь ТОВ «ФК «Арагон», у зв`язку з виконанням основного зобов`язання.
Визнати з 16 січня 2020 року припиненим право іпотеки та іпотечний договір, посвідчений Шелудченко О.В., приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, 22 травня 2007 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1631, щодо передання квартири в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором № 20-07-Ип/05 від 22 травня 2007 року, у зв`язку з виконанням основного зобов`язання за Кредитним договором № 20-07-Ип/05 від 22 травня 2007 року.
Стягнуто з ТОВ «ФК «Арагон» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. 
Стягнуто з ТОВ «Ваканда на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. 
Стягнуто з ТОВ «ЮК «Право та Гроші на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. 
Стягнуто з ТОВ «ФК «Арагон» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. 
Стягнуто з ТОВ «Ваканда» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. 
Стягнуто з ТОВ «ЮК «Право та Гроші» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. 
Стягнуто з ТОВ «ФК «Арагон» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн. 
Стягнуто з ТОВ «Ваканда» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн. 
Стягнуто з ТОВ «ЮК «Право та Гроші» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн. 
Стягнуто з ТОВ «ФК «Арагон», ТОВ «Ваканда», ТОВ «ЮК «Право та Гроші» на користь ОСОБА_3 судові витрати у справі в сумі 16 058,56 грн, тобто по 5352, 85 грн, з кожного відповідача.
У решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доводи позивачів про те, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону № 1304-VII та відповідно на належну ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , площа якої не перевищує 140 кв. м, яка була предметом іпотеки та єдиним житлом позивача-1, не могло бути відступлено право вимоги під час дії вказаного Закону № 1304-VII, є такими, що знайшли підтвердження.
Таким чином, укладений 20 травня 2020 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» правочин щодо відступлення прав вимоги за Іпотечним договором, є недійсним з моменту його вчинення, оскільки такий правочин укладений всупереч положень законодавства України, чинного на момент відступлення прав вимоги та в порушення прямо визначеної Законом № 1304-VII заборони.
Як наслідок, укладений між ТОВ «Ваканда» та ТОВ «ЮК «Право та Гроші» договір купівлі-продажу спірної квартири є нікчемним в силу закону та наведених вище обставин. 
З огляду на нікчемність вищеукладених договорів, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно є правомірним та ефективним способом захисту порушених прав позивачів. 
Судом встановлено, що заборгованість за кредитним договором № 20-07-Ип/05 повністю було сплачено поручителем ОСОБА_12 - ТОВ «ФК «Сіті Голд», згідно договору поруки № 05/09п, що підтверджується платіжним доручення № 261 від 16.01.2020. Наведене свідчить, що зобов`язання за кредитним договором № 20-07-Ип/05 виконано у повному обсязі, а тому суд дійшов висновку, що підлягають до задоволення вимоги позивачів про визнання припиненим кредитного договору № 20-07-Ип/05 від 22 травня 2007 року та припиненим право іпотеки та Іпотечного договору від 22 травня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1631.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 15 січня 2026 року ТОВ «ЮК «Право та гроші» подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ТОВ «ЮК «Право та гроші» зводяться до того, що до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору застосовується віндикація (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 125/2510/16-ц). 
Отже, оскільки Позивач не є стороною оспорюваного ним правочину, між позивачем і володільцем майна ТОВ «ЮК «Право та Гроші» немає договірних відносин і майно перебуває у останнього не на підставі укладеного з позивачем договору, ТОВ «ЮК «право на Гроші» є добросовісним набувачем майна, належним способом захисту прав Позивача може бути лише звернення до суду з віндикаційним позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. 
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16).
За наведених обставин суд першої інстанції був зобов`язаний відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання договору купівлі продажу недійсним з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав та інтересів. 
Вказана обставина має істотне значення для правильного вирішення спору, однак суд першої інстанції її не врахував, не надав їй належної правової оцінки та не навів у мотивувальній частині оскаржуваного рішення жодних обґрунтованих аргументів щодо можливості застосування саме такого способу захисту.
Внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.
Щодо позовної вимоги про виключення запису про державну реєстрацію прав, то в ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права. 
Таким чином, заявлені позивачем позовні вимоги не відповідають передбаченим законом способам захисту порушених прав, є юридично взаємопов`язаними та похідними, а тому за відсутності належного та ефективного способу захисту не підлягали задоволенню, що суд першої інстанції безпідставно не врахував при ухваленні оскаржуваного рішення.
Заявник є власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Юдіним М.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 21 вересня 2020 року, за реєстровим № 846, який був укладений між ТОВ «Ваканда» та ТОВ «ЮК «Право та Гроші». Відомості належності спірної квартири заявнику внесено також у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру, наданим позивачем. Таким чином, заявник є добросовісним набувачем у розумінні норм цивільного законодавства, оскільки не знав і не міг знати про будь-які права на спірну квартиру за третіми особами, зокрема й за позивачами у даній справі.
Разом із тим суд першої інстанції, відхиляючи доводи заявника щодо його статусу добросовісного набувача, фактично не здійснив їх судової перевірки по суті та не навів у рішенні мотивів, з яких ці доводи визнано необґрунтованими. Замість аналізу норм матеріального права, встановлення юридично значущих обставин та оцінки доказів у їх сукупності, суд обмежився формальними міркуваннями загального характеру, що суперечить вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості судового рішення. Суд не встановив і не навів у рішенні, чи були наявні передбачені статтею 388 ЦК України підстави для витребування майна у добросовісного набувача, не спростував презумпцію добросовісності, визначену статтею 12 ЦК України, та не мотивував відступ від усталеної правозастосовної практики Верховного Суду. 
Таким чином, суд першої інстанції порушив також вимоги статтей 264, 265 ЦПК України, оскільки у мотивувальній частині рішення не зазначив, які саме фактичні обставини вважав встановленими, якими доказами вони підтверджуються та з яких підстав відхилив докази й правові аргументи заявника. За таких умов рішення суду в цій частині є немотивованим, необґрунтованим та таким, що не відповідає стандартам справедливого судового розгляду.
Також заявник категорично не визнає доводи позивачів про нібито порушення заборони, передбаченої пунктом 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції Закону №1381-IX). Як випливає з матеріалів справи та рішення суду першої інстанції, позивачі не довели наявності сукупності умов, за якої застосування цієї заборони було б можливим станом на дату укладення договору купівлі-продажу від 21.09.2020 року.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 16 січня 2026 року ТОВ «Ваканда» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2025 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог.
Доводи апеляційної скарги ТОВ «Ваканда» зводяться до того, що оскаржуваним судовим рішенням визнано недійсним з моменту його вчинення, укладений 20 травня 2020 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» правочин щодо відступлення прав вимоги за Іпотечним договором, оскільки, на думку суду, такий правочин укладений всупереч положень законодавства України, чинного на момент відступлення прав вимоги та в порушення прямо визначеної Законом № 1304-VII заборони. 
Однак, такі висновки зроблені внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та відповідають фактичним обставинам цієї справи. Так, дійсно 20 травня 2020 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» був укладений договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвієнко О.О., зареєстрований в реєстрі за № 2229. За вказаним правочином, відбулась заміна кредитора у зобов`язанні з ТОВ «ФК «Арагон» на ТОВ «Ваканда».У свою чергу, законодавство не зобов`язує сторони при переході прав кредитора до поручителя укладати окремий договір відступлення прав за кредитним договором.
З наведених фактичних обставин у даній справі вбачається, що права кредитора перейшли до поручителя ТОВ «Ваканда» внаслідок виконання ним основного зобов`язання забезпеченого порукою в порядку передбаченому ст. ст. 514, 556 ЦК України та умовами Договору поруки № 11/11-п від 11 листопада 2019 року (п. 3.5). 
Між тим, суд першої інстанції вказаних обставин та умов оспорюваного правочину не дослідив, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що даний правочин укладений всупереч положень законодавства України, чинного на момент відступлення прав вимоги. 
Також не гуртуються на вимогах законодавства висновки суду про порушення Закону № 1304-VII, оскільки наведений закон не поширюється на укладений між відповідачами правочин з відступлення прав вимоги, який за своєю правовою природою є договором заміни сторони (кредитора) у зобов`язанні.
Закон № 1304-VII містить заборону на примусове стягнення (відчуження) іпотечного майна за споживчими кредитами в іноземній валюті в період дії мораторію, в той час, як за оспорюваним правочином відступлення права вимоги - звернення стягнення на іпотечне майно не проводилось.
Отже, суд першої інстанції, не розібравшись у правовій природі укладеного між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» договору відступлення прав вимоги та нормах закону, які регулюють спірні правовідносини, дійшов помилкових висновків про порушення оспорюваним правочином вимог Закону № 1304-VII.
Також заявник категорично не погоджується з висновками суду про повне виконання кредитного договору зі сторони ТОВ «ФК «Сіті Голд», оскільки такі висновки не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи.
Станом на момент укладення між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Арагон» договору № 11 про відступлення прав вимоги , заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 20-07-Ип/05 від 22.05.2007 року складала 54 821,56 доларів США. 
Відтак немає підстав вважати, що ТОВ «ФК Сіті Голд», сплативши 16 січня 2020 року на користь кредитора - ТОВ «ФК «Арагон» кошти у розмірі 440 000,00 грн, могло виконати кредитні зобов`язання ОСОБА_13 повністю. 
Тому висновки суду про те, що на момент укладення договору відступлення прав вимоги з ТОВ «Ваканда» заборгованість за основним договором була погашена, є помилковими.
Крім цього, судом не враховано, що матеріали справи не містять доказів передачі предмету іпотеки - ТОВ «ФК «Сіті Голд», що додатково спростовує позицію суду про повне погашення даним товариством заборгованості за кредитним договором. 
Натомість такі докази наявні у ТОВ «Ваканда», про що свідчить оспорюваний позивачами договір відступлення прав вимоги від 20 травня 2020 року укладений між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості про заміну іпотекодержателя. 
Посилання суду на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2010 року у справі № 2-14138 про стягнення заборгованості з позивачів на корить ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на вирішення даної справи не впливає, оскільки із змісту судового рішення не вбачається, що заборгованість за Кредитним договором № 20-07-Ип/05 від 22.05.2007 року була стягнута судом достроково і в повному обсязі. Згідно вказаного рішення від 19 листопада 2010 року, заборгованість за кредитним договором була стягнута з боржника ОСОБА_3 та поручителів: ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 станом на 20.07.2010 року.
Крім того, договір № 11 про відступлення прав вимоги укладений 03 квітня 2019 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Арагон», яким, в тому числі встановлений розмір заборгованості позичальника за кредитним договором, в судовому порядку не скасований та в межах даної справи не оспорюється, відповідно є чинним, та в силу статті 204 ЦК України , є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Позивачами правомірність договору відступлення прав вимоги від 03 квітня 2019 року неспростована, суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою та не враховував розмір заборгованості боржника за кредитним договором визначений у Додатку № 1 до вказаного договору.
У судове засідання з'явилася представник ТОВ «Ваканда» - адвокат Дзявун Ю.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задвольнити.
Представник позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Свиридов І.Б., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги.
Представники ТОВ «Арагон» та ТОВ «Юридична компанія «Право та Гроші» в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись засобами електронного зв`язку. Відповідно до звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, поштова кореспонденція була доставлена адресатам 23 червня 2026 року. 
Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся засобами поштового зв`язку, проте 07 липня 2026 року поштова кореспонденція повернулась до суду без вручення, причина «адресат відсутній». 
З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності не з`явившихся сторін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ТОВ «Ваканда» та ТОВ «ЮК «Право та гроші» підлягають задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 22 травня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Київське регіональне управління» Банку «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 20-07-Ип/05, за умовами якого банк надає позичальнику ОСОБА_3 в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності кредитні ресурси у сумі 27 000,00 доларів США з оплатою відсоткової ставки 15,5% процентів річних. Позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за кредитним договором, до 21 травня 2017 року.
Згідно з пунктом 5.1 кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язання за цим договором є застава однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею - 34,9 кв. м, житловою - 17,5 кв. м. Дана квартира належить ОСОБА_2 та ОСОБА_11 на підставі договору дарування квартири від 10 листопада 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори під № 4-1618, що також підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно БМ БТІ від 27 квітня 2007 року № 14402872. Власники квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_11 у день видачі кредиту зобов`язалися укласти з банком договір іпотеки.
На виконання вищенаведених умов Кредитного договору, 22.05.2007 між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_11 , ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1631, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Зазначена квартира складається з однієї житлової кімнати, має загальну площу 34,9 кв. м і житлову площу 17,5 кв. м (пункт 1 іпотечного договору).
Предмет іпотеки належав іпотекодавцям на праві приватної спільної часткової власності на підставі дублікату договору дарування квартири, виданого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Білик О.Г., 19 квітня 2007 року, за реєстровим № 4-1618, замість втраченого договору дарування квартири , посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Білик О.Г., 10 листопада 2004 року та зареєстрованого в реєстрі за № 4-5425.
Згідно відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку за вих. № 083-60-611/23 від 31 жовтня 2023 року на адвокатський запит ОСОБА_14 , відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду від 31 січня 2019 року № 205 «Про затвердження умов продажу активів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 11 березня 2019 року відбувся аукціон з продажу активів, а саме: Кредитний портфель, що складається з прав вимоги за 29 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою (лот № F07GL40804), у тому числі право вимоги за Кредитним договором № 20-07-Ип/05, укладеним 22 травня 2007 року між Публічним акціонерним банком «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 . Кредитний договір виставлявся на продаж в складі лоту по початковій стартовій ціні 142 033,65 грн. 03 квітня 2019 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та переможцем торгів - ТОВ «ФК «Арагон» був укладений договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 260, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М.
Встановлено, що 03.04.2019 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Арагон» укладено договір № 11 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальника та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього договору.
Відповідно до реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами ТОВ «ФК «Арагон» набуло право вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором № 20-07-Ип/05 від 22.05.2007 у загальній сумі 54 821,56 доларів США, а також за договорами поруки № 20-07-П1/05 від 22.05.2007 (поручитель ОСОБА_9 ), № 20-07-П2/05 від 22.05.2007 (поручитель ОСОБА_2 ), № 20-07-П3/05 від 22.05.2007 (поручитель ОСОБА_11 ).
03.04.2019 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Арагон» укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель відступає та передає, а новий іпотекодержатель приймає та набуває всіх прав, належних первісному іпотекодержателю за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічений у додатку № 1 до цього договору.
Відповідно до реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та іпотекодержавців за такими договорами ТОВ «ФК «Арагон» набуло право вимоги за іпотечним договором від 22.05.2007 року, укладеним між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_11 , ОСОБА_2 .
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2010 року у справі № 2-14138 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором 20-07-Ип/05 від 22.05.2007 у розмірі 321 350,15 грн та 2170 грн судових витрат.
05 вересня 2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «ФК «Сіті Голд» був укладений договір поруки №05/09п, відповідно до умов якого Поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором, за виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань, що виникли за кредитним договором № 20-07-Ип/05 від 22 травня 2007 року.
Відповідно до платіжного доручення № 261 від 16.01.2020 ТОВ «ФК «Сіті Голд» перерахувало на користь ТОВ «ФК «Арагон» грошові кошти у сумі 440 000,00 грн на погашення заборгованості згідно договору поруки №05/09п від 05.09.2019 за ОСОБА_3 . 
Відповідно до договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, зареєстрованим у реєстрі за № 2229, укладеного 20.05.2020 між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда», первісний іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права за іпотечним договором, посвідченим Шелудченко О.В., приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області 22.05.2007 та зареєстрований в реєстрі за № 1631, що укладений в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 20-07-Ип/05 від 22.05.2007 відповідно, включаючи всі зміни та додаткові угоди до нього, права за яким передані ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - ТОВ «ФК «Арагон» на підставі договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченим Журавльовою Л.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.04.2019 та зареєстрований в реєстрі за № 260.
21.09.2020 року ТОВ «Ваканда» уклала з ТОВ «ЮК «Право та гроші» договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .
21.09.2020 року ТОВ «ЮК «Право та гроші» зареєстрував за собою право власності на вказану квартиру на підставі вказаного договору купівлі-продажу. 
Надаючи оцінку заявленим вимогам в межах вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів враховує таке.

Щодо визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченого Матвієнко О.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 20 травня 2020 року, за реєстровим № 2229, укладений між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда».

Так, 20.05.2020 між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, зареєстрованим у реєстрі за № 2229, за умовами якого первісний іпотекодержатель передав, а новий іпотекодержатель прийняв всі права за іпотечним договором, посвідченим Шелудченко О.В., приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області 22.05.2007 та зареєстрований в реєстрі за № 1631, що укладений в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 20-07-Ип/05 від 22.05.2007 відповідно, включаючи всі зміни та додаткові угоди до нього, права за яким передані ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - ТОВ «ФК «Арагон» на підставі договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченим Журавльовою Л.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.04.2019 та зареєстрований в реєстрі за № 260.
Ухвалюючи рішення про визнання вказаного договору недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що такий правочин укладений всупереч положень законодавства України, чинного на момент відступлення прав вимоги та в порушення прямо визначеної Законом № 1304-VII заборони.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.
За умовами підпункту 1 пункту 1 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або;
таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;
загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку;
Отже, Закон № 1304-VII поширюється виключно на примусове відчуження іпотечного майна без згоди власника. У той же час відступлення права вимоги є лише заміною кредитора у зобов`язанні та не є способом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Враховуючи, що заборона, встановлена Законом № 1304-VIIне поширюється на правовідносини, що виникли з приводу відступлення прав вимоги за кредитними та іпотечними договорами, то відсутні підстави для визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченого Матвієнко О.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 20 травня 2020 року, за реєстровим № 2229, укладений між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда».

Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., 21 вересня 2020 року, за реєстровим № 846, укладений між ТОВ «Ваканда» та ТОВ «ЮК «Право та Гроші» 

21.09.2020 року, в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», між ТОВ «Ваканда» та ТОВ «ЮК «Право та гроші» був укладений договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалюючи рішення про визнання вказаного договору недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що такий є нікчемним, оскільки був вчинений в період дії визначеної Законом № 1304-VII заборони.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не може погодитися з огляду на наступне.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
У свою чергу, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
У постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 та багатьох інших.
У постанові Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-53цс12 викладено правовий висновок про те, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача.
Враховуючи наведене, встановивши, що позивачі не є стороною оспорюваного ними правочину, між ними і володільцем майна ТОВ «ЮК «Право та Гроші» немає договірних відносин і майно перебуває у останнього не на підставі укладеного з позивачем договору, то колегія суддів доходить висновку, що належним способом захисту прав позивачів є звернення до суду з віндикаційним позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. 
У свою чергу, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16).
За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання договору купівлі продажу недійсним з підстав обрання позивачами неналежного способу захисту своїх прав та інтересів.
Оскільки задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то вимоги про повернення сторін в первісний стан шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та поновлення права власності на квартиру за позивачами також не відповідають ефективному способу захисту, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

Щодо визнання припиненими зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами у зв`язку з виконанням основного зобов`язання

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
За змістом частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Встановивши, що заборгованість за кредитним договором № 20-07-Ип/05 повністю була сплачено поручителем ОСОБА_12 - ТОВ «ФК «Сіті Голд», згідно договору поруки № 05/09п, що підтверджується платіжним доручення № 261 від 16.01.2020, суд першої інстанції дійшов висновку про припинення іпотеки за іпотечним договором від 22 травня 2007 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1631.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.
Так, станом на момент укладення між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Арагон» договору № 11 про відступлення прав вимоги, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 20-07-Ип/05 від 22.05.2007 року складала 54 821,56 доларів США. 
Відтак сплативши 16 січня 2020 року на користь кредитора - ТОВ «ФК «Арагон» кошти у розмірі 440 000,00 грн не дає підстави вважати, що ТОВ «ФК Сіті Голд» виконати кредитні зобов`язання ОСОБА_13 повністю. 
Тому висновки суду про те, що на момент укладення договору відступлення прав вимоги з ТОВ «Ваканда» заборгованість за основним договором була погашена, є помилковими.
Крім цього, зі змісту рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2010 року у справі № 2-14138 вбачається, що заборгованість за кредитним договором була стягнута з боржника ОСОБА_3 та поручителів: ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 станом на 20.07.2010 року. Отже відсутні підстав вважати, що заборгованість за кредитним договором № 20-07-Ип/05 від 22.05.2007 року стягнута судом достроково і в повному обсязі.
Крім того, договір № 11 про відступлення прав вимоги укладений 03 квітня 2019 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «Арагон», яким, в тому числі встановлений розмір заборгованості позичальника за кредитним договором, в судовому порядку не скасований та в межах даної справи не оспорюється, відповідно є чинним, та в силу статті 204 ЦК України , є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Позивачами правомірність договору відступлення прав вимоги від 03 квітня 2019 року не спростована. Суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою та не враховував, що розмір заборгованості боржника за кредитним договором визначений у Додатку № 1 до вказаного договору.
Отже колегія суддів вважає, що позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження припинення зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі.
Оскільки відшкодування моральної шкоди є похідним від задоволення попередньо заявлених позовних вимог, то колегія суддів доходить висновку, що такі, з урахуванням вищевикладеного, також не підлягають задоволенню.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, колегія доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2025 року - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись статтями 141, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші» задовольнити.
РішенняБілоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2025 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та Гроші», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдін Максима Анатолійовича про визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно, поновлення права власності, поновлення реєстрації місця проживання, визнання кредитного договору та права іпотеки припиненими, та відшкодування моральної шкоди, залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7 544,80 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7 544,80 грн. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7 544,80 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та Гроші» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7 544,80 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та Гроші`судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7 544,80 грн. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та Гроші» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7 544,80 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 17 липня 2026 року

Головуючий: Судді: